text:
Itūgod latgalīšu muzikam, dzīšmu i tekstu autoram Andrim Eriņam byus 60 godu jubilejs, kam par gūdu 22. novembrī 17.00 Latgolys viestnīceibā GORS Rēzeknē nūtiks autorkoncerts “Dvēseles tilti”.
Kai informej koncerta producente Aija Eriņa, koncertprogramā “Dvēseles tilti” Andra Eriņa skaneiguokuos dzīsmis izdzīduos i izspielēs pats komponists, Aija Eriņa, Eriņu i Vuorkaļu saime, Ingrida Balode-Augstkalne, grupa “Dricānu dominante”, “Baltie lāči”, “Ginc un es”, folklorys draugu kūpa “Vīteri”, “Laimas muzykanti”, Rēzeknis nūvoda jauktais kors “Ezerzeme”, kai ari Eināra Lipska instrumentaluo grupa. Pasuokumu vadeis Agnese Eriņa i kinorežisors Juoņs Streičs.
Koncertā skanēs taidys Andra Eriņa dzīsmis kai “Komer mes Latgolā”, “Storp divim azarim”, “Austras dziesma”, “Rēzeknes studentiem”, “Siltajām dvēselēm”, “Cymdu roksti”, “Pieguļa”, “Dziesma augšā esot”, “Zemei un dziesmai”.
“Jau krītnu laiku dzeivoju ar apskaidreibu, ka munys dzīsmis nav taidys, kas patiks cīši, cīši daudzim. Saprūtu, ka šaurs ir itūs dzīšmu sapratieju lūks. Tuos nav masu produkceja jautram garastuovūkļam, vīglpruoteigai dunguošonai, trūkšņainai izklīgšonai. Mani ir īinteresiejuse dažu viertietuoju atziņa, ka dzīsmis i atbaida, partū ka nav vīglai izprūtamys, i pīvalk, partū ka meļdeņa i vuordu harmoneja prosa klauseitīs vēļ i vēļ. Dzili jiutūšajim i dūmuojūšajim cylvākim laikam tuos pateik,” soka Andris Eriņš.
Jis pats skaita, ka muzykā ir absoluts autodidakts. Andris Eriņš pošvuiceibys ceļā īsavuicejs harmonejis vuiceibu, nūšu pīrokstu, amatera leimenī muok spielēt vairuokus muzykys instrumentus. “Pats suokums beja naveiksmeigs. Školys ūtrajā klasē tyku īskaiteits i iz reizis ari atskaiteits nu suokumškolys kora. Beju napareizais puiss. Piečuok to drupeit pyušu klarneti, da laika, kod izkryta daži pīna zūbi i “muziciešona” beja iz laiku juopuortrauc,” stuosta Andris Eriņš.
Autors īmieginuojs rūku ari baritona i bungu spēlē. Vydsškolys laikā pīsavērse dzīduošonai, vys vaira īinteresēja klavīris, pi kuru traucēs nu vuiceibu breivā šaļtī – storpbreižūs, pyrma i piec stunžu. “Symtim reižu daguoja dzierdēt školuotuoju izsaucīņus – Eriņ, beidz dauzeit klavīris!” atguodoj Andris Eriņš. Vaicojūt sovu spēlis stilu, garys nakts pi klavīru tyka aizvadeitys ari studeju laikā Reigys kulturys darbinīku tehnikumā.
“Pateiceigs asmu tāvam, kurs veicynuoja munu tīkšonūs izasaceit muzykā. Pyrmais juo pierktais instruments beja metalofons. Tod sekuoja garmane, lītuots akordeons. 1973. goda maja beiguos, par gūdu vydsškolys pādejam zvonam Viļānūs, tāvs maņ nūpierka jaunu 120 basu akordeonu “Elegance Firotti”. Cikom cyti gatavejuos pyrmajam eksamenam fizikā, es ar jaunū akordeonu vuicejūs Nino Rota meļdeņu nu kinys “Krysttāvs”,” stuosta Andris Eriņš, pīmiņūt – atsarūnūt obligatajā dīnastā, bejs pīpraseits gitarists, tī trynkškinuojs ari gitaru, kod ari rodusēs pyrmuo dzīsme.
“Meļdeņš var atīt pieški – i pa frāzem, i pylns motivs. Ka tys naapneik, symtū reizi izspielejūt, ir lela varbyuteiba, ka izīs loba dzīsme. Piečuok pīsleipiešona var ilgt pat godus. Meļdeņš atīt klusumā, tū atsyuta dobys skanis, tys reizem izalauž caur sadzeivis i pyuļa trūkšnim. Daudzys reizis meļdeņu atrūn piersti – pasastaigojūt pa malnboltajim taustenim, lokstūt pa sešom steigom. Piersti meditej, i tys atsabolsoj dzierdē, sirdī, dvēselē,” soka Andris Eriņš.
Jis ari uzsver, ka loba dzīsme var byut tik ar lobu tekstu: “Lobs teksts ir muna mūceiba. Ir daudzi cytu autoru lobi dzeivuli, nu cīši bīži tim puori nasakluoj muns meļdeņš. Puorsvorā izauklātim meļdenim ritmikai līku kluotyn sovu tekstu, raugūt rast harmoneju, nūslāpumu, atkluosmi i dzeivis gudreibu.”
“Ar sovom dzīsmem, tam es tycu, varu padareit lobuoku šū pasauli, ciļvieciskuoku sabīdreibu, skaistuoku dzeivi. Tycu, ka munys dzīsmis var paveikt koč miļjonū daļu nu tuo, kū dora Dīvs – vairuot mīlesteibu i ticeibu,” stuosta Andris Eriņš.
Andris Eriņš dzims 1955. goda 17. novembrī Viļānu rajona Gaigalovys cīma padūmis Ūzulsolā, mežsorga būdeņā iz kūka luovenis. Vuicejīs Drycānu vydsškolā, Reigys kulturdarbinīku tehnikumā, absolvējs Latvejis Vaļsts konservatoreju dramatiskuo kolektiva i svātku režisora specialitatē. Deveņus godus struoduojs kai kulturys darbinīks, muzykalais audzynuotuojs bārnuduorzā i suokumškolā, bejs Drycānu pogosta prīšksādātuojs, 1989. godā nūdybynuojs sovu saimisteibu “Pumpuri”. Bejs Latvejis Tautys frontis pyrmūs diveju kongresu delegats, barikažu dalinīks. Nu 1979. da 1995. goda spieliejs Rēzeknis tautys teatrī, deju kūpys “Jumalo” dybynuotuojs i dalinīks. Nu 2004. goda pīsadola muzykys aptaujuos, raidejumūs, šovūs.
Beleti iz koncertu nūpierkami “Biļešu paradīzes” kasēs i škārsteiklā.
Koncertu atbolsta Z/S “Pumpuri”, SIA “Augstkalnes”, A/S “Rēzeknes dzirnavnieks”, A/S “Rēzeknes autobusu parks”, SIA “Rēzeknes satiksme”, SIA “Latgales ziedi”.


c: text/html

text:
6. novembrī Bolvu nūvoda Kubulu kulturys nomā nūtiks trešais dzeivuos muzykys grupu festivals “Savējie 2015”, informej pasuokuma organizators Māris Lāpāns.
Pyrmī diveji festivali ir paguojuši cīši aizraujūšā i energiskā jutūnē, kas teik prognozāta ari itūgod. Festivalā pīsadaleis 9 grupys: “Kiwi” nu Varakļuonu, “Ilūzija” nu Viļānu, “Unknown Artist” nu Upeitis, “D- Light” nu Preiļu, “Mani Mākoņi” & Dagmāra Laicāne nu Bolvu, “Napruots” nu Rekovys, “Alu Cilvēki” nu Bolvu, “Sikspārnis” nu Kubulu, kai ari nazkod zynomuo grupa “Ferrum” nu Ciesim, kas ir otkon apsavīnuojuse piec apmāram 20 godu klusiešonys pauzis.
Kotra grupa uzastuos ar pusstuņdi garu programu. Tūs izpiļdejumā byus dzierdamys i originaldzīsmis, i latvīšu šlageru i pop muzyka, kai ari latgaliskuos roka muzykys intonacejis i pasauļa popmuzyka. Piec grupu uzastuošonys paradzāts ari “jam session”, kur dažaidu grupu muziki bez īprīškejuos mieginuošonys vīnuosīs kūpeigā improvizātā muziciešonā. Darbeiba nūtiks iz diveju ar kvalitativu skaņu i gaismu apreikuotu skotuvu. Dorbuosīs ari kopejneica.
Īīšonys moksa festivalā da 22.00 byus 4 eiro, piečuok – 5 eiro.

robotstxt: allowed

filter: keep


text:
Saule, Mēness un Varavīksne
Nazkod mēnesnīks beja spūžs un teirs un pylnotūs skaisti speidēja. Reizi divi meitas guoja pēc yudiņa. Vīna, īraudzējuse mēnesnīku, soka: "Vierīs, muosiņ, cik jis opols un skaists!"
"Kas tī par skaistumu?" atsoka ūtra. "Muna pakuļe vēl opoļuoka."
Kai tik meita tūs vuordus izsacīja, tai ir ceļās gaisā. Dūmuotim, ka nazkaids spāks jū tur aiznesja. Redz, par struopi ka smuodēja un smējuos nu mēnesnīka, jei tyka aiznasta tur ar vysim kuošim un spaņņim. Un vēļ nyu jei tur stuov un stuovēs leidz postora dīnai.


text:
Jau piec nedelis svieteisim Latvejis Republikys Satversmis sasaukšonys godadīnu, Latvejis naatkareibys deklaracejis pasludynuošonys godadīnu – Boltuo goldauta svātkus. Taipoš atzeimuosim jau aiz laika izdaudzynuotū 1917. goda Latgolys kongresa symtgadi.
Par gūdu Latgolys kongresa symtgadis pīmiņai nu 1. da 7. maja Daugovpilī, Rēzeknē i Preiļūs nūtiks vysaiduoki pasuokumi par gūdu Latgolys kongresam i tuo dalinīkim.
Ari Latgolys viestnīceibā GORS itymā laikā paradzāta plota pasuokumu programa. Vaira par kulturys aktualitatem raidejuma “Pi myusim Latgolā” žurnalistei Laurai Sondorei-Strodei pastuosteja Latgolys viestnīceibys GORS vadeituoja Diāna Zirniņa.


text:
Ar Storptautyskū teatra festivalu “Telpa – Daugavpils” nūsaslēdze ari 2015./2016. goda sezona Daugovpiļs teatrī, kas napuorprūtami deve jaunus puorbaudejumus i izaicynuojumus, nu reizē ari padareja teatra kolektivu cīšuoku i stypruoku, informej teatra puorstuove Janīna Ivanova.
Sezonys laikā tyka īstudātys 7 izruodis, kurūs vydā beja i komedejis, i kriminaldrama, i klasika, i avangards. Sezona tyka atkluota oktobrī ar šokejūšu komedeju latgaliski “Latgaliešu rulete” (rež. O. Šapošnikovs), sovukuort novembrī pyrmizruodi pīdzeivuoja muzykala puosoka pīaugušajim “Mistera Ikss noslēpums” (rež. O. Šapošnikovs), kas veiduota piec Imris Kalmana operetis “Cirka princese” motivu. Sezonys ūtruo puse tyka suokta ar psihologisku kriminaldramu “Bīstamais pagrieziens” (rež. O. Šapošnikovs). Sovukuort jau martā tyka īstudāta dejis izruode “Parunāsim?” (idejis aut. i horeogr. I. Saveļjeva), kas beja pyrmuo dejis izruode teatra eksperimentalajā zalā. Juoatzeimoj, ka par itū īstudiejumu Irina Saveļjeva ir nomināta “Spēlmaņu nakts” bolvai kai Goda kusteibu muokslinīks. Tyvojūtīs sezonys nūslāgumam, Daugovpiļs teatrī atsagrīze jaunuos i talanteiguos režisoris Paula Pļavniece i Lucina Sosnovska (Pūleja), kab īstudātu pasauļa klasikys dorbus myusdīneigā redzīnī. Rezultatā teatra repertuaru papyldynuoja izruode “Šinelis un Šinelis” (rež. P. Pļavniece) piec Nikolaja Gogoļa stuosta motivu i myusdīneigs Viljama Šekspīra “Hamlets” (rež. L. Sosnovska). Sezonys pādejuo pyrmizruode S. Paruļska komedejai “Divi smiltājā” (rež. O. Šapošnikovs) tyka veļteita lauluotim puorim i mīlesteibai, kas iztur vysu.
Vysys sezonys garumā Daugovpiļs teatris pīduovuoja sovys izruodis na tik Daugovpilī, braucūt gostūs iz Boltkrīveju, Ventspili, Līpuoju, Valmīru, Jelgovu i cytur. Kluot vēļ itūgod tyka turpynuota 2013. godā suoktuo tradiceja – Daugovpiļs teatra dīnys Reigā. Majā Latvejis Nacionalajā teatrī i M. Čehova Reigys Krīvu teatrī varēja apsavērt 4 Daugovpiļs teatra izruodis latvīšu, krīvu i latgalīšu volūdā.
Kai jau tyka pīmynāts īprīkš, Daugovpiļs teatra sezonu nūslēdze Storptautyskais teatra festivals “Telpa – Daugavpils”, kurymā itūgod pīsadaleja jaunī teatra muokslinīki nu Latvejis, Lītovys, Krīvejis, Boltkrīvejis, Spānejis i Norvegejis.
Juoatzeimoj, ka itūvosor Daugovpiļs Dizaina i muokslys vydsškolys “Saules skola” izgleiteibys programys “Teātra māksla” audziekni aizstuovēs sovus diplomdorbus, i daļa nu jūs papyldynuos Daugovpiļs teatra akteru trupu.
Jau itūšaļt teatris viestej, ka nuokušajā sezonā tys turpynuos puorsteigt ar tikpat daudzveideigim īstudiejumim. Darbeibu Daugovpiļs teatrī turpynuos jaunais režisors Georgijs Surkovs, īstudejūt Aleksandra Volodina lugu “Pieci vakari”. Taipat gaidoma pyrmizruode īstudiejumam “Kailais karalis” (rež. O. Šapošnikovs), kurū var nūsaukt par muzykalu puosoku pīaugušajim. Kluot vēļ teik planavuots īstudēt ari izruodi bārnim, kuruos režisors byus Māris Korsiets. Rudinī Daugovpiļs teatrī gasteis režisors Dž. Dž. Džilindžers, īstudejūt izruodi latvīšu volūdā. Sovukuort vīna nu nūzeimeiguokajom nuokušuos sezonys nūtikšonom byus Latgolys kongresa symtgadei veļteitais F. Trasuna lugys “Nūgrymušuo piļs” īstudiejums.
Karteņa: Džeina Saulīte


text:
Sandrai Starei folklora ir viņ hobejs. Duorgs hobejs, kai jei poša nūsasmej nu reizē prīcojās par īspieju tū dareit i saimis atbolstu. Kasdīnā jei strodoj interešu centrā bebeišu školā, voda puora folklorys stuņdis, nu piec izgleiteibys nav muzikis, kai varātu pasalikt, bet muokslenīks-keramikis. Taipat dīnys ritms teik pakuortuots divejim dālim, kurīm Sandra ir ari šofers iz pylnu slūdzi, kab dāli nu laukim, kur jī dzeivoj, varātu tik iz vysim puļcenim i nūdarbeibom.
Boņuka sajimšona Sandrai ir puorsteigums i nalels apjukums, deļ tuo, ka ir sajiuta, ka itymā godā vēļ nikas naasūt padareits, koč ari jei saprūt, ka bolva ir par aizvadeitū godu kai atpakaļejūšu datumu.
Kai „Vīterim” guojs 2011. godā? Vyskočkur byuts i disks īraksteits…
2011. gods beja cīši, cīši darbeigs. Veiksmeigi izastuojam starptautiskā konkursā, festiva Lītovā. Tī pīsadaleja dalinīku nu dažaidu pasauļs vaļstu – gon nu Nepalys, Meksikys, Čehejis, Slovakejis. Nu Eiropys beja cīši daudzi festivala dalinīku. Tradicionaluos muziciešonys konkursā „Vīteri” dabuoju ūtrū vītu i individualajā muziciešonā myusu Pīters sajieme specbolvu. Jis myusim ir eistyns tautys muzykants, spielej garmani sovā stylā i manīrē. Par albumu – ite juosoka lels paļdis Ilonai Rupainei, tys beja taids lels sapyns, deļ tuo, ka vyslaik kai jau kolektivā atīt bārni i aizīt bārni. Jim rūnās cytys prioritatis, aizīt vuiceitīs iz Reigu, nu kūpā ar bārnim aizīt i mainuos ari repertuars. Tod gribiejom saglobuot vysmoz ituo breiža repertuaru i īraksteit diskā.
Kai Jiusim pošai suocās ceļš pi folklorys?
Ceļs pi folklorys suocās atmūdys laikūs, kod vyscauri apleicīnē beja tys nacionalais gors. Tūlaik tys beja moderni byut par latvīti. Tod školā nūsaorganizieja vīna kompaneja ar meitinem, kas gribieja spēlēt kūkli. Samekliejom vīnu meitini, kas prūt spēlēt kūkli – Laine Zeile, jei beja nu folklorys kūpys „Klinči” nu Jākubpiļs. Kod jei atguoja ar sovu kūkli, myusim acs īsaplete lelys – voi jiusim vysim tī „Klinčūs” ir taidys kūklis? Tei beja etnografiskuo kūkle, mes taidu nikod myužā nabejom redziejušys, školā beja viņ koncertkūklis. Laine sovu dorbu darieja nu sirds i deve myusim vysu, kū viņ varieja. Iz sovu atbiļdeibu jieme leidza ari iz Baltikys festivalu i tai caur itū festivalu tykom īvadeitys folklorys kusteibā. Es saprotu, kas ir daņči i ar tim saslymu, vaira navarieju bez. Tod es aizguoju pi Ilmāra Dreļa, kurš tikkū beja nūdybynuojs deju kūpu „Dziga” i sacieju: „Ilmār, deļkuo tu nadoncoj daņčus?” Tai es pīcus godus i nūspielieju „Dzigys” kapelā. Tod beja ari deju kolektivs „Musturs”, sadarbeibā ar jim i Gunāru Strodu myusim Rēzeknē beja daņču klubs MRS telpuos. Daņču klubs beja divejus godus, tod maņ pīdzyma bārni i aktivuo darbeiba folklorā tyka puortraukta, nu gribiešona dzīduot nikur napazuda. I tod es ar draudzini runuoju, ka aizīt latgalīšu volūda, ka mes pošys asam augušys eistynu latgalīšu saimē, nu vacuoki, lobu grybādami, runuoja ar myusim latvīšu mēlē, i saprotu, ka es vaira tik breivi najādzu runuot, nu es vysmoz jādzu dzīduot i sovim bārnim es grybātu īvuiceit dzīduot eistu latgalīšu dzīsmi, napuormeitu latvīšu volūdā, kai bīži ir školys gruomotuos. Ar draudzini sarunuojom, ka es tāluošu školuotuoju, īsim kūpā i dzīduosim dzīsmis bez kaida mierķa, ka koč kod byušu folklorys kūpys vadeituoja. Vyss suocās aiz tuo, ka gribieju bārnim īvuiceit latgalīšu dzīsmi. Bet nu, prūtams, myusu puļceņš kuplynuojuos, vītys palyka par moz i myusus sovā paspuornē pajieme Kulturys noms i izaveiduoja folklorys kūpa.
Kai tādiņ jaunīši iztvar folkloru? Tys ir izklaidis veids, gribiešona izzynuot tradicionalū kulturu ci kas cyts?
Nu pyrmom kuortom, kai es poša vuicu folkloru – kai izklaidis veidu. Jaunīšim i tai nūpītneibys dzeivē, školā gona, jī īt labi pavadeit laiku lobā kompanejā, i muns aizdavums ir caur tū ari labi koč kū īvuiceit. Prūtams, jim pateik sovys spiejis atteisteit i ari cytim paruodeit.
Kai Rēzeknis jaunīši atrūn „Vīterus”?
Tys dreižuok juovaicoj pošim jaunīšim. Es dūmoju, ka dīzgon daudzi par myusim izzynuoja, kod mes pyrma kaidu treis godu suokom reikuot daņču vokorus. Nu suoku beja gryutuok, nu piečuok jaunīšu guoja daudzi. Itūgod eisti vaira nanūteik. Es dūmoju, ka niu ir taidys kai puormainis – ir izaudzynuotys jau kaidys divejis paaudzis, juos jau izaugušys, atsaškeilušs – tī poši „Rikši” jau ir izauguši, i niu es vuicu jaunu paaudzi.
Voi pošai ir tys lapnums, pasaverūt, pīmāram, iz „Rikšim” kai iz sovim audzynuotim bārnim?
Es cīši prīcojūs, ka jim dzeivē īvuiceitais, folklora nūdar i jī tū lītoj. Kotra pedagoga laime ir tei, ka školāns ir īsavuicejs, atzeist sev par dereigu, īt tuoļuok i ar laiku puoraug sovus školuotuojus.
Kai rūnās „Vīteru” repertuars?
Oi, repertuars ir vadeituoja aizdavums, i repertura dabuošona kolektivam ir vīns nu smoguokim aizdavumim. Prūtams, kai es īrosts skaidroju, ka mes braucam koč kur tuoļuok par sovu piļsātu, iz Reigu – myusim juodzīž sovys, latgalīšu dzīsmis i tuos nu myusu ari gaida, nu, kod braucam uorpus Latvejis, tod jau mes puorstuovam Latveju i dzīžam ari latvīšu dzīsmis. Bet Rēzeknē… mes dzīžam tū, kas pošim pateik. Rēzeknē golvonais ir paruodeit, ka folklora ir koč kas cīši interesants, saistūšs, prīceigs i radūšs. Deļtuo mes atsaļaunam izmontuot ari cytus instrumentus na viņ tracicionalūs, dalikt kluot – džambys, gitarys i taiseit vysaidys aranžejis, Einārs Lipskis myusim īrosts taisa aranžejis.
„Vīteri” ir jau taids sova veida zeimūls, dzierdāts apzeimiejums par „sprydzynuotuojim” iz skatuvis…
„Vīterūs” es jemu vysus, vysus grybātuojus. Vīns ir doncuotuojs, vīns dzīduotuojs, cyts muzykants, cyts runuotuojs… Bet niu maņ grybātūs puorīt cytā kategorejā. Vyslaik teik struoduots iz skotuvis, nu ir ari cytys vierteibys, kurys navar iznest iz skatuvis… Nui, prūtams, pa lelam gaida tikai tū, kas ir tei „spydzynuošona”, nu, pīmāram, paguojušā godā myusim beja nūmetne i meitinis ar sovom rūkom šyva zeiļu vaiņugus, bet tū iz skatuvis tai neiznessi, napasciesi, ka tys ir myusu pošu dareits… Grybātūs drupeit cytaiž i vaira, kai skotuve prosa.
Kaidys īceris ir itam godam?
Turpynuosim daleibu aizpaguojušā godā aizsuoktajā Jaunīšu etnodīnu festivalā. Festivals suocīs ar myusu iniciativu i poši turpynojom pīsadaleit, itūgod septembrī byusim Upeitē. Taipat pīsadaliesim ari folklorys festivalā „Baltica”. Nu parosti koncerti i pasuocīņi sasarūn laikam eimūt.
Vīteri i Daiņs Skuteļs – Dzīsme par olu


text:
Burvji vajā cilvēkus
Myusu puiši aizguoja sīlejūs; atpakaļ īdami nūstuoja Cysovkā pi vīna saiminīka. Saiminīca sataisa goldu tai kai uz dvēseļdīnom, pīlīk uz golda maizes, gaļas, sīra, svīsta. Puiši nūzavāruši, ka jei tai taisa, paprasīja, lai jūs gaļas gabaliņu ari izvuorej. Saiminīca ar mīru izvuorīt, tikai pasoka puišim, lai nivīns pyrmais nasuok ēst. Kai tikai salyka uz golda, vīns tyuliņ suok ēst. Ka jū saruovja pykā, klīdz nyu puiss un vuoļuojas pa zemi, nikur līkams. Cyti otkon smejūtīs pagūrgdami. Svaidējīs, svaidējīs bēdīgais, cykam pats saiminīks jū atpestījis. Redz, pi būrim navar leist pyrmais pi golda.


text:
Velni moka cilvēkus
Vīnu reizi dzeivuoja vecīts ar veceli, jīm beja vīna meita. Nabeja jī boguoti, nabeja ar nabogi. Kad meita izauga lela, tad vecīts teica uz veceli: "Kam tu meitas namuoci nikaidu dorbu struoduot, a ni sprēst muoci, a ni aust, kū tad jei pī veira izguojusi dareis?" Atbiļd vecele: " Jei vēļ ir jauna meitine, vai tad napītyks laika, sastdīnys vīn vokorim jai izmuoceit buobu dorbu?"
Kad suoka muote meitu muoceit aust audaklu, meitai audaklu aust cīši patyka, jei kotru vokoru ilgi sēdēja un aude audeklu. Vysi ļauds guoja gulātu par nagaru laiciņu, kai satymst, bet tei meita guoja gulātu jau pēc pušnaktim. Vīnu reizi muote uz jū suoka buortīs: "Kas tev, meit, par mūdi, tai ilgi nu vokora sēdēt, vysi ļauds aizīt gulātu, a jei sēd, vīna poša auž leidz pušnakts. Kai vēļ kurū vokoru, a kai sastdīnys vokoru tak pavysam našmuki sēdēt leidz pušnakts. Dīvs par tū var nūstruopēt, a vēl ļauds soka, ka tam cylvākam ejūt valns paleigā, kas sastdīnys vokorā ilgi sēd." Muote uz meitas tai nūsabuore, nūsabuore un tei runa tai i atlyka, meita pavysam juos i naīvāruoja.
Vīnu sastdīnys vokoru meita aude audaklu, laiks jau beja dreiži pi pusnakšu. Īguoja nazkaids puiss ustobā un pasacēja: "Dīvs paleidz!" Meita atteica: "Paldīs." Puisis vaicuoja meitai: "Kai labi īt ar aušonu?" Meita atbildēja: "Nikas gon, leidz šam beja labi, vot juoīt jau gulātu, vysu laiku aužu, aužu jau ažno rūkys suopēt suoka." Tad tys puiss soka: "Es tevi atpyutynuošu, tu pasēdi, a es paausšu, maņ ar byus eisuoks laiks." Meita soka: "Kū tu munu audaklu aussi, vai tad es poša nanūausšu?" Puiss meitas namoz naklausa, sāstās pī audakla un auž. Te uz reizes nūtryukst divas pakuojys (paminas), nu audejs syuta meitu, lai pakuojys pīsīn atkaļ kluotu. Meita palīn zam stakļu, pīsīn pakuojys. Līnūt nū staklēm, meita īrauga, ka tam puišam beja zyrga kuojys. Meita puorsabejuse izīt nū staklem un īrauga vēļ, ka tam puišam beja ari aste. Tad jei īdūmuoja, ka te na kas cyts, kai valns. Valns kai myn, i ūtru reizi pakuojys nūtryukst, syuta jis vēļ meitu, lai dasīn pakuojys. Meita nūsabejuse soka uz valnu: "A man jau sluobai tyka, cīši seņ ēžu, juoīt jau gulātu." Valns tyuleņ tryukuos nu stakļu un teice uz meitu: "Pagaidi! ēst tyuleņ atnesšu."
Valns izīt nū ustobas uorā pēc ādamuo, bet meita tyuleņ ar nuotynu dīgu aizsēja durovas un poša skrēja mudri pī tāva, kur tāvs gulēja, un mūdynuoja jū, a tāva nikai navarēja izmūdynuot, skrēja pī muotes, muotes ar neizmūdynuoja. Tad nūskrēja pī tāva, īkuope gultā un paleida zam tāva apsagas. Te klausuos, tai i atduņ zem's, kai valns skrīn. Pīskrīn valns pī durovom, gribēja tikt ustobā īškā, bet navarēja dēļ tam, ka durovas beja aizsītas. Cykom lyni izstuostēja sovus grākus valnam, tam laikam aizdzīduoja pušnakšu gaiļi. Meita klausuos, ka nazkas brukš aiz durovom un zems vīn nūdun, kai valns aizskrīn atpakaļ. Tad meita izmūdynoj tāvu, muoti un stuosta sovus nūtykumus. Kad meita izstuostēja, kas nūtika, tad muote soka: "Redzi, meit, es teiču, ka sastdīnys vokorā ilgi navar sēdēt, skot jis tevi byutu nūžņaudz's, ja gaiļi nabyutu dzīduojuši, un tovu dvēseli byutu pajēm's."
Kad reitā izguoja uorā, aiz durovom atroda myrūni ar vysu grobu. Kai prūtams, tys myrūns beja nasts ēdiņam dēļ meitas. Nu tuos reizys meita nikod sastdīnys vokorā naaude.


text:
Rodūšuo grupa aicynoj zīduot latgalīšu viesturiskajai eiskinai, kas turpynuotu stuostu par Latgolys liktiņa izlemšonu. Itamā eiskinā tyktu paruodeiti idejiskī struovuojumi, Kempa i Trasuna preteimā stuoviešona i vysbeidzūt Latvejis vaļsts pamatu likšona 1917. goda 26. apreļa Latgolys kongresā.
Eiskinys pyrmizruode paradzāta 2017. goda 7. majā.
Kinys rodūšuo grupa: Inese Mičule (režisore), Andris Slišāns i Arņs Slobožanins (producenti), Valentins Lukaševičs i Oskars Orlovs (scenārejs), Sergejs Čakāns (operators, montaža), Kristaps Rasims, Muorteņs Egliens i cyti (akteri).
Kinys radeišonai naudu var zīduot:
Bīdreibai “Upītes jauniešu folkloras kopa”
Reg. nr. 50008155851
k.n. LV03PARX0016935700001
ar nūruodi “Zīdojums eiskinai”
Itamā pavasarī skateituoju viertiejumam tyka nūdūta kina “Gambits 1917”. Tamā tyka paruodeita Latgolys inteligeņcis – Franča Kempa i Franča Trasuna sasatikšona, kuri, izmontojūt varys vakuumu piec cara guosšonys Krīvejis imperejā, Latgolys latvīšu (latgalīšu) vuordā lem par sovom nuokūtnis perspektivom, teikūt da lāmuma divejus mienešus piečuok sareikuot Rēzeknis 1917. goda viesturiskū apreļa kongresu, kurymā tyka nūlamts, ka Latgolys, Vydzemis i Kūrzemis latvīši ir vīna tauta i Latgolai juoapsavīnoj ar puorejim tūpūšuos Latvejis vaļsts nūvodim vīnā zemē.
Obeju Fraņču lūmuos īsajutuos akteri Kristaps Rasims (Fraņcs Kemps) i Muorteņš Egliens (Fraņcs Trasuns). Kinu veiduoja rodūšuo grupa: režisors Jurs Jonelis, scenareja autori Valentins Lukaševičs, Arņs Slobožanins i Jurs Jonelis, operators Sergejs Čakāns, muzykys autors Kārlis Kazāks. Kina tyka radeita ar interesentu i zīduotuoju atbolstu.


text:
Palasīsim
Rekolekcijas Adventa laikam
http://www.hotline.lv/aglona/index.php?act=bibl#
Nu tymsas gaismā
8.decembris: Es pajimšu nu jyusim akmiņa sirdi, un dūšu jums mīsas sirdis.
…naīgolvojit poši sev: muns tāvs ir Abraams. Jo es jyusim soku, ka Dīvs nu šim akminim spēj izsaukt Abraamam bārnus.” (Mt 3,9)
Es tik bīži pats sev atgōdynoju: es tok asmu ticeigs, es tok eju uz bazneicu, es tok lyudzūs… Bet sirdī tūmār jyutu nadrūšeibu, it kai kaut kō pītryukst, it kai kaut kas nav tai, kai vajag… Jyutu, ka tys nav vyss. Kū es gaidu? Drūšeibas sajyutu? Jā, un es tū atrūnu, bet tikai uz eisu breidi. Kai tod, munu religiskū praktiku pīteik, lai varātu justīs drūši, bet voi tūs pīteik, lai sasnēgt pesteišonu? Nav teikts. Voi lobais slapkova „praktizēja” ticeibu? Bet tūmār tyka izpesteits, un pi tam kai pyrmais. Jys naatsataisnōja, nameklēja atrunas, kai cyti: „Voi Tu naesi Mesija? Tod izglōb pats sevi un myusus!” Jam nabeja nikaida gotova pamatōjuma, kas varātu jū pasorgōt. Jys nasaceja: „Bet muns tāvs ir Abraams! Bet es tikšu izpesteits automatiski, jo…” Nā, jys nasaceja nikū nu tom lītom. Jymā nabeja drūšeibas par automatiskū atpesteišonu, pamatojūtīs uz apgraizeišonas lykumu, uz bausleibu īvārōšonu, uz sirdi. Jā, teiši uz sirdi. Pasateicūt tai, jys varēja tikt izpesteits: „Jezu, pīmini par mani, kod byusi sovā vaļsteibā. Sirds, kura, īspējams, pyrmū reizi strauji īsapukstēja lobajā slapkovā, pa eistam īsapukstēja, pēkšņi atklōjūt pi blokus krysta Pīkoltō Mīlesteibu. Jō sirds nūreagēja atklōti un spontāni, nasaverūt uz apkōrtni, uz cylvākim, uz vysu leidzšinejū dzeives vēsturi…
Tu redzi, Kungs, cik ļūti man pītryukst spontānuma. Tu redzi, cik ļūti sōp muna sirds… Kaida jei eistineibā ir?
Pasaklausi pats, kū tei gryb Tev pošlaik pasaceit…
9. decembris: Voi Cylvāka Dāls atrass vērs zemes ticeibu, kod Jys atnōks?
Kū jyus dūmojiet sovōs sirdīs? (Lk 5,22)
Tys ir lobs jautōjums, kuru Tu maņ uzdūd šymā breidī: Kū es eistineibā dūmoju par Tevi, par tū, ka Tu vari izdzīdynōt, ka vari atlaist maņ munus grākus? Jā, es zynu, ka Tu tū vari izdareit, jo Tu esi Vysuvarenais Dīvs, jo tys maņ ir saceits tik daudzas reizes dažaidūs apstōkļūs, bet ari tys ir patīseiba, ka, jo jau Tu maņ pošlaik par tū jautōj, tod atļauņ atbildēt Tev atklōti: „Jā, es tū tikai zynu”. Jā, maņ ir gryuši dzeivōt ar šū patīseibu kotru dīnu, tik gryuši īticēt, ka pasaulē nav taida grāka voi ļaunuma, kuru Tu navarātu maņ pīdūt. Tei ir manī nūsastyprynōtō pōrlīceiba, jo pa gludu sīnu veļ nivīns nav uzkōpis. Varbyut taipat, kai leidzeibā ar paralizeitū cylvāku, kaidā breidī byus vajadzeiga ari muna saslimšona, lai Tu maņ parōdeitu ka esi varenōks par tū, ka Tu pa eistam vari un grybi mani izdzīdynōt, pat tod, kod es tū nalyudzu, jo Tu zyni, kas maņ tymā breidī vysvairōk vajadzeigs.
Ir vajadzeigs pīvērst munu uzmaneibu slimeibai, napiļneibom, munim kritīnim, jo teiši tymūs es sateiku Tevi, kod Tu pasnēdz maņ sovu rūku un mīreigi soki: „Es asmu pi Tevis. Nasabeisti! Es tevi pazeistu, jo tu esi īraksteits Munōs dalnōs. Tev nav jōbāg nu Manis. Nasabeisti, jo kaut kū izdareisi na tai, kai vajag. Tys nav tik svareigi. Vairōk beistīs nu tō, lai tova sirds naīkļyutu perfekcionisma teiklūs, kas izkrūpļoj Munu byuteibu, tālojūt Mani par Dīvu deļ varenajim, styprajim, piļneigajim un bogōtajim. Bet Es nōku pi tim, kurim ir vajadzeigs ōrsts, kurim ir vajadzeiga izdzīdynōšona, kuri ir atzynuši sovu slimeibu”.
Tu, Kungs, jautoj, kū es patīseibā dūmoju par Tevi? Kaidas dūmas mīt munā sirdī? Tu zyni, ka tys ir smogs jautōjums. Un, jo es beistūs uz tū atbildēt un beistūs byut gūdeigs pret sevi, tod es asmu leidzeigs farizejim, kuri nauzadrūšynōja skali pavēsteit tū, kū dūmōja eistineibā: „Kas Jys ir, ka uzadrūšynoj runōt zaimus? Kas cyts var atlaist grākus, jo na pats Dīvs?”
Voi munā sirdī gadejumā nanūteik ceiņa? Varbyut nu vīnas puses es atzeistu Dīvū – Tīsōtōju, bet nū ūtras – ilgojūs pēc taida Dīva, kurs nanūlauztu aizlauztū nīdri? Voi maņ pīteik drūsmes atklōt Tevi taidu, kaids Tu patīseibā esi?
Voi maņ pīteik drūsmes ticēt piļneigōs Mīlesteibas Dīvam? Bet tei ir vīneigō ticeiba, kas dūd pesteišonu.
10. decembris: Kungs ir muns Ganeitōjs.
Jo cylvāks, kuram ir symts vušku, un vīna nu tom nūsamaļdeitu: voi tod jys naatstōtu tōs deveņdesmit deveņas kolnūs un naītu meklēt tū, kura nūsamaļdējuse? (Mt 18, 12)
Kōpēc maņ ir tik ļūti īkolts golvā, ka svareigōk ir napōrkōpt Tovas bausleibas, nakai byut vyslobōkajam, piļneigōkajam tymā, kū es doru; nikod naizdareit nikaidu muļkeibu, kaidu kļyudu? Kaida tam ir jāga un uz kurīni tys mani vad? – Uz soltu, nasaudzeigu un savteigu naatkareibu. Bet, jo jau es asmu tik piļneigs, tod jau Tu maņ naesi vajadzeigs. Tu pats redzi: es pats breiniškeigi teiku golā ari bez Tevis. Maņ navajag byut pacīteigam, nav jōcīnej Tovi plāni. Maņ ir sovs personeigais dzeives ritms, kas nūdrūšynoj maņ panōkumus. Tymā varbyut nav pōrōk daudz vītas deļ apsastōšonas, deļ attureibas, deļ Tovu plānu īvārōšonas, bet tys deļ manis jau nav tik svareigi. Un tai, pamozam, dīnu pēc dīnas, es sevi pazudynoju sovā perfektajā pasauleitē. Es asu aizmērsis, ka vīneigōs sekmes, kuras Tu grybātu, lai es sasnāgtu, ir sekmes mīlesteibā. Bet mīlesteiba nav nikas cyts, kai pacīteiba, žālsirdeiba, pīdūšona, reizem ari ikdīniška klusēšona un skatīņs, kurā izapauž piļneiga atzineiba… Na darbeibā, bet vīnkōrši – uzvedeibā…
Taitod, es asmu sasnēdzis panōkumus nu pasauleigō vīdūkļa, bet voi mīļoju vairōk? Asmu pazudis? Cik gryuši maņ ir atsazeit pošam sev, ka tys tai ir. Ka kaut kaidā nūzeimē asmu pōrstōjis byut cylvāks, un asmu kļyvis… par robotu.
Jā, Kungs, es asmu tei pazaudātō vuška, kuru Tu napamessi, par kuru tagad varbyut ryupēsīs veļ vairōk. Es zynu vīnu: Jo es otkon sōkšu dareit vysu pa sovam, pasaļaunūt tikai uz sovom spējom, es otkon pazusšu. Lyudzu, atrūn mani! Pīsaskar munai namīreigajai sirdei, nūmīrynoj tū. Atgrīz maņ prīku un mīru. Es grybu dzeivōt tikai Tev…
Kungs, te ir muna sirds, munas byuteibas centrs. Lyudzu, runoj uz mani! Es grybu Tevi dzērdeit, jo Tovi vōrdi ir dzeiveiba…
11. decembris: Runoj, Kungs, Tovs kolps klausās.
Nōcit pi Manis vysi, kas strōdojat un asot apgryutynōti, un es jyusus spācynōšu. (Mt 11, 28)
Kungs, Tu labi zyni, ka man na vīnmār pīteik spāka; ir breiži, kod man vyss ir leidz koklam, breiži, kod es grybātu pasaslēpt nu vysim, aizbēgt nu sevis un aizmērst par Tevi. Breiži, kod maņ ir ļūti slykti: kod cyti mani sōpeigi īvainoj, mani ļaunprōteigi tīsoj, kod mani pazamoj, nycynoj, taipat kai Tevi. Tu labi zyni, par kū es runoju, jo tys pats nūtyka ari ar Tevi. Tu, byudams taisneigs, lobs deļ vysim, labvēleigs un žālsirdeigs, pacīti nataisneibas, spaidus, vojōšonas, apmalōšonu… Tu, Mīlesteibas un Žālsirdeibas Dīvs, vysas pasaules Valdnīks, taču varēji tū vysu izmaineit, varēji likt cylvākim cytaidōk izaturēt pret Tevi. Pateišam, varēji… Nā, tam nav lelas nūzeimes, jo deļ kō tod maņ breiveiba? Breiveiba, voi īspēja izlemt un izavēlēt…, pīmāram, tū, lai atnōkt pi Tevis, lai uzzynōt, ka, nasaskotūt uz vysom tom napatikšonom, kuras maņ ir gadējušōs, Tu mani mīļoj, Tu esi ar mani, Tu pajem mani uz sovom rūkom, kod es vairs naspēju īt tōļōk, īdves manī drūsmi un styprynoj munu vōjū sirdi. Sirds, kura bīži cīš nu cytim, bet, dīmžāl, ari pati sagōdoj cīsšonas: vyspyrms sev, jo es asmu tys cylvāks, kuru man ir vysgryušōk īmīļōt nu vysim. Un es sagōdoju cīsšonas ari Tev, kas esi klōtasūšs cytā cylvākā…
Kai atsabreivōt nu šō vardarbeibas, naida, atzineibas tryukuma, aizkaitynōjuma? Voi vīneigōs zōles nu tō nav tikšonōs ar Tevi, kurs dzeivoj munas sirds dziļumūs? Nōc pi manis un runoj uz mani šudiņ. Kungs, kur Tu esi? - Tevī es dzēržu Tovu smolkjyuteigū atbiļdi:
Runoj, Kungs, Tovs kolps klausōs…
12. decembris: Tovs vōrds ir īraksteits Munā dalnā.
Jo Es, Kungs, Tovs Dīvs, doru stypru tovu lobū rūku, saceidams tev: „Nasabeisti, Es nōku tev paleigā!” (Is 41, 13)
Bailes ir vyspazamojūšokōs izjyutas: bailes panōk, ka es vairs nasajyutu es pats, ka cytas personas voi nūtykumi var mani paralizēt, atjimt maņ drūsmi, saprōtu, bailes dora tū, ka es aizmērstu par sovu cīnu un sōcu izaturēt tai, it kai es nabyutu es. Zaudeju kontroli pōr sevi, kreitu panikā, nivīnam vairs nauzatycu un izmiseigi mekleju pyrmū lobōkū atrisynōjumu, lai tikai dreižōk varātu justīs drūšeibā. Tei ir ōrkōrteiga situacija, bet vīnlaiceigi tei ir muna ikdīna: ceļš uz dorbu automašynā, autobusā, viļcīnī; īlas, reizem maņ piļneigi svešas vītas, jauni, napazeistami cylvāki…Cik gon bīži šōs bailes slēpās dzili sirdī, bailes, kuras man čukst ausī: tu esi vīns pats, vari pasaļaut tikai uz sevi, natici mīlesteibai, jo tōs ir īdūmas. Jā, bailes ir lels kārdynōtōjs.
Bet par laimi, maņ esi Tu! Cik gon bīži naīvārōts munas dzeives trūksnī un kņadā, munā uzmaneibas koncentracijā uz sevi un ryupēs tikai par sevi. Tu atnōc un snēdz man sovu rūku, pajem mani pi rūkas, un ar izbreinu es konstateju, ka Tovōs dalnōs ir īraksteits muns vōrds, pošā centrā, tai, it kai tys byutu deļ Tevis vyssvareigōkais nu vysim. Kōpēc – it kai? Es asmu Tovā sirdī, Tovā centrā, jo Tu nikod un nikur nanūlaid nu manis sovu žālsirdeibas, izpratnes, akceptacijas un prīka pylnū skatīni.
Bet cik bīži es mekleju cytas dalnas, kuras pyrmajā breidī maņ līkās atraktivas, intrigejūšas, skaistas, gaidūt, ka tūs pīskōrīņs piļneibā nūmīrynōs munas sirds izsolkumu. Un aizmērstu par Tovu dalnu, kura nikod nauzabōž, pacīteigi gaida, ir gotova atbaļsteit mani vīnmār, kod vīn es tū palyugšu… jeb kod pat naprosu tū, jo cik daudz reizes tei ir mani izglōbuse nu baiļu izmysuma, nu naticeibas, nu tymseibom veļ daudz agrōk, nakai es īsadūmoju Tev tū palyugt… Tovas dalnas pīskōrīņs uzmūdynoj ticeibu, dora tū, ka es varu pasaskateit uz sevi vysā patīseibā un ar mīlesteibu, mōcūtīs mīļōt sovas vōjeibas, akceptēt sevi taidu, kaids es esmu, atvērt Tev sovu sirdi, lai tei vairōk klauseitūs Tevī, nakai sovā namīrā.
Jo tikai Tu jem mani sovōs rūkōs ar piļneigu mīlesteibu, bez jebkaidom īnaida zeimem, grybūt, lai es prostu ar tū daleitīs ar cytim, atpazeistūt Tevi cytūs. Bet vyspyrms ir vajadzeigs īsamōceit redzēt Tevi sevī…
Kungs, munas acis atsaver un es sōcu atklōt un izprast Tovu klōtbyutni tī, kur agrōk maņ rōdejōs tikai brīsmes un tymsums…
13. decembris: Kur ir Tovs Dīvs?
Kod Es jyusus izsyuteju bez naudas moka, bez sūmas un bez sandalem, un voi jyusim kaut kō pītryuka? (Lk 22, 35)
Kur sōcās muna ticeiba? Kas ir munas dzeives centrs, kur izaškir tys, kai dzeivōt: piļneigā prīkā voi skumēs?
Pateišam, ikvīna cylvāka dzeivē ir taida vīta, kur namiteigi nūteik ceiņa, kur namiteigi kotru dīnu pījemam lāmumus, kuru rezultati atsateic uz mums. Tei ir vīta, kur dzymst voi mērst ticeiba Mīlesteibas Dīvam, ticeiba Dīvam – Draugam.
Papētejūt sovu dzeivi, pōrsteigts atklōju, ka šei vīta munā dzeivē vīnkōrši ir pōrlīceiba tymā, ka manī tryukst kaut kō svareiga un napīcīšama sevis un pasauļa uztverē, voi ari ūtraidi: pōrlīceiba, ka tys, kas maņ ir vyssvareigōkais un vysvairōk napīcīšamais, jau ir maņ dūts. Daudzreiz es konstateju, ka varbyut munā dzeivē ir pītryucis vacōku mīlesteibas, dūteibu, talanta, veseleibas, eistu draugu, dorba utt., un, skotūtīs uz tūs tryukumu nu cilvēciskō redzes vīdūkļa, es tik daudzas reizes sōcu sasaceļt pret Tevi. Es sōcu ticēt, ka Tu pateišam nasaryupej par mani, jo man ir tik daudz kō pītryucis…
Jo esi Dīva Dāls, pavēlej šim akminim, lai tī pōrsavērš par maizi. Voi tys ir kas slykts, vēlētīs dzeivē tū, kas kolpoj teiši dzeivōšonai, atteisteibai? Nā, tys nav nikas slykts. Bet tei nav vysa dzeives eistineiba. Jo dzeive pa eistam ir kas vairōk, nakai maize, dorbs, draugi, veseleiba… Jo ir veļ ari Dīva gryba. Tik bīži tei ir deļ mums sōpeiga, asociejās ar ļaunumu, kuru grybam pastumt molā, nadūmōt par tū. Bet Tev ari nabeja vīgli, un Tu juti tū pošu, kū mes: „Jo tys ir īspējams, lai šys bikers īt maņ garum”.
Te nav runa par tū, lai izprast vysu, lai izprast Dīva grybu, bet gon par tū, lai es sajustu sovā sirdī, ka tryukums munā dzeivē varbyut ir deļ manis žēlesteiba, lai varātu satikt Tevi, jo es uz sovu dzeivi pasaskateišu ar Tovom acim. Un varbyut tys ir lōsts, ka es ļaunūs ļaunuma kārdynōjumam tymā, ka, jo maņ napīdar tik daudzas lītas, tod Tu navari byut muns Dīvs. Voi kaut vīnreiz dzeivē es asmu uzadrūšynōjis tai pa eistam par tū padūmōt? Voi asu uzadrūšynōjis byut atklōts pret sevi un pret Tevi? Voi Tova gryba atteiceibā uz mani, kura pasarōda tymā, kas lobs un pīļaun tū, kas ir slykts, tai ari aizvess mani dzeiveibā voi nōvē?
Kōpēc esi tik izmysuse, muna dvēsele, un tik namīra pylna manī? Cerej uz Dīvu, jo es veļ Jam pasateikšu: sovam Glōbējam un sovam Dīvam! (Ps 42,6). Kungs, uzlīc man sovas rūkas un dūd maņ pasaskateit uz sovu dzeivi tai, kai Tu uz tū skotīs. Stōvi maņ klōt un naatstōj mani!
14. decembris. Man ir acis, bet naradzu.
Eliass jau ir atnōcis, bet tī jō napazyna un dareja ar jū, kū grybēja. (Mt 17,11).
Eliass beja Vacōs Dereibas pravītis. Kū tys nūzeimoj – byut par pravīti? Kaida ir kotra pravīša syuteiba? Tys nav nikas cyts, kai atstōsteit poša Dīva vōrdus. Kū Tu šudiņ man grybi pavēsteit, Kungs?
Es aicynoju tevi, lai tu atjaunōtu draudzeibu ar Mani. Tys, kū runōja pravīši, nav nikas cyts, kai atgōdynōjums, ka Es asmu žālsirdeigs Dīvs, kas nasasteidz dusmōtīs, bet ir vīnmār tyvu. Ka Es asmu Eamnuels – Dīvs ar tevi, ka kotru dīnu eju tev blokus, kaut ari tu Mani naredzi, ka Es asmu tik tyvu tev, ka dzeivoju tovā sirdī, ka mīļoju Tevi… un tōpēc nūlīku tovā ceļā cylvākus, ļūti dažaidus, kuri tūmār nasamitej byut par Munim pravīšim deļ tevis. Tu tikai pasaskoti, kū tu esi saticis sovas dzeives ceļā pādejā laikā. Voi tys beja gadejums? Kū jī mēginōja Tev pavēsteit par tevi, par Mani?
Nagaidi vairōk nikō, nagaidi nikaidus breinumus.
Es zynu, Kungs, bet tys ir tik gryuši, jo vīglōk ir nūticēt breinumam, nakai tam, ka tī, kurus Tu nūlic munā ceļā, var man daudz kū pavēsteit par Tevi, par Tovu mīlesteibu. Un es namiteigi atsaveru atpakaļ. Bāgu prūjom nu sevis. Gaidu kaut kaidu pōrdabisku zeimi, kas spātu mani pōrlīcynōt par tū, ka Tu taču mani mīļoj, ka Tu tok dūd maņ spāku un pīteikūši gudreibas, lai lemt par sovu dzeivi, lai nabēgt pošam nu sevis, lai byut laimeigam. Es zynu, labi zynu, ka, jo naīvārōšu šōs mozōs, reizem pat banalōs zeimes, kuras Tu maņ syuti kotru dīnu, jo nasadzērdēšu Tevi cytūs cylvākūs, tod, jo ari Tu atsyuteitu kaidu nu myrušajim, es tai voi tai naatsagrīztu. Jo atsagrīzšona nav zeimju, bet gon munas sirds skaidreibas un ilgu panōkums.
Kungs, pasaklausi pats, kaida tei ir un, lyudzu, nūvērs munu naticeibu. Dūd maņ skaidras acis, lai es prostu Tevi saskateit cytūs…
15. decembris. Kas gryb Maņ kolpōt, lai sekoj Maņ.
Voi Tu esi Tys, Kam ir jōatnōk, voi myusim ir jōgaida cyts? (Mt 11,2)
Kungs, voi Tu esi pasaules Pesteitōjs, Tys, kurs atness mīru, laimi un harmoniju? Voi es varu rēkinōtīs ar Tevi, voi ari byutu lobōk, jo es pamaklātu kaut kur cytur: magijā, spiritismā, kaidā nu jaunajom ticeibom, cytā ideologijā? Jā, Tovi vōrdi skaņ skaisti, bet pasaulē tok ir tik daudz ļaunuma, tik daudz īnaida storp cylvākim, antipatiju, nasapratnes, tolerances tryukuma… tik daudz slimeibu, dobas katastrofu, nūteik tik daudzi kari, un līkās, ka šudiņ pat tī arvīn veļ nūteik religiskū uzskotu dēļ. Voi teišam mes asam atsakōpuši atpakaļ? Tik daudz terorisma, tik daudz īmīsōtō ļaunuma… Pasaver, Kungs, pat pats Jōņs Kristeitōjs, kurs tūmār Tevī pazyna apsūleitū Mesiju, kurs pavēlēja sovim divim mōceklim sekōt Tev, ari jys zaudēja pōrlīceibu: „Voi Tu esi Tys, Kuru mes gaidam?”
Kōpēc es tū jautoju? Voi na tōdēļ, ka skotūs uz pasauli pa sovam un saskotu tajā tikai ļaunumu? Maņ līkās, ka es nasaprūtu, voi nagrybu saprast, ka Tu na tikai pīdzymi pyrms 2000 godim, bet ari turpynoj dzeivōt myusu vydā: Tu esi ōrstūs, kuri šudiņ ōrstej taidas slimeibas, kas veļ pyrms desmit voi divdesmit godim beja naizōrstejamas. Tu esi tymūs cylvākūs, kuri ceinejās par breiveibu, par vīnleidzeibu, par vīnleidzeigom tīseibom storp veirīšim un sīvītem, storp tautom. Tu esi tymūs, kuri brauc uz Afriku un Aziju paleidzēt vysnabadzeigōkajim un kuri „runoj” ar sovim dorbim: „Dīvs jyusus nav atstōjis! Dīvs par jyusim nav aizmērsis!” Reizem pīteik ar vīnkōršu uzrokstu uz vannas, kurā mozgoj vysnabadzeigōkūs: „Tei ir Kristus mīsa!” Tu esi tymūs, kuri strōdoj ari pi myusim ar slymajim, nabadzeigajim, napylnvērteigajim… Loba un ļauna nūslāpums, kas aug un kļyust arvīn varenōks ar kotru dīnu. Na tikai ļaunais, bet ari lobais. Voi es prūtu tū saskateit?
Kū Tu maņ ar tū grybi pavēsteit? Voi maņ ir jōstōv ar salyktom rūkom un jōvaimanoj par vysu? Voi taids var sauktīs par Tovu mōcekli, kristīti? Es zynu, Kungs, ka Tu respektej munas šaubas, bet dzēržu ari Tovu atbiļdi: „Oklī atgyus ocu gaismu, kūrlī dzērdēs, spitaleigī kļyus vasali. Svēteigi ir tī, kuri par Mani nasašaubeis.
Kungs, Tu zyni, cik ļūti maņ pītryukst prīka, jo es skotūs uz pasauli pa sovam. Kungs, dūd maņ sadzērdeit Tovu bolsu, īmōci maņ meklēt Tevi… un nastōvēt ar salyktom rūkom!
16. decembris. Jo jyus nakļyusit kai bārni, naīīsit Dabasu Vaļsteibā.
Jezup, nasabeisti jimt Mariju, sovu leigovu, pi sevis; jo Tys, kas nu Jōs dzims, ir nu Svātō Gora. (Mt 1, 20)
Kungs, cik daudz skaistuma un kaut kō naparosta ir kotra bārna acīs! Skaistums, labesteiba, navaineiba – tōs ir lītas, kas pīsaista munu skatīni. Labesteiba, kuru var kontemplēt stuņdem ilgi. Kaut kas ir sacejis, ka, lai īraudzēt Tovu vaigu, vajag īsaskateit bārna sejeņā. Jā, bet ar laiku kotrs nu myusim pazaudej tū labesteibu, ar laiku arvīn gryužōk kļyust smaideit, tai parosti, normali, spontani smaideit, jo arvīn mozōk uzatycam cytim, poši sev, jo arvīn mozōk tycam lobajam, bet vairōk slyktajam vērs zemes, vairōk uzmaneibas sakūpojam uz tū, kas myusim dora sōpes, uz sovstarpejom nasaskaņom, uz tū, kas myusus škir, bet navys vīnoj. It kai myusim ōdas vītā byutu uzauguse solta nauzticeibas , naticeibas lobajam, saryugtynōjuma, žālōšonōs čaumola, nūbrīduse, it kai tik sacītējuse čaumola, kas nauzjem nu ōrīnes nikaidas draudzeibas un labesteibas zeimes un naļaun, lai tī vīnkōršī un skaistī impulsi, kuri veļ myusūs dzymst, tyktu izrōdeiti cytim. Jo – kū gon cyti par mani saceis, kū jī par mani padūmōs? Jo nakļyusit kai bārni, naīīsit Dabasu Vaļsteibā. Tys nūzeimoj, ka, jo es sevī nasaglobōšu un naatteisteišu tū pyrmatnejū labesteibu, kuru Tu, Kungs, manī esi īlicis, es nikod Tevi nasatikšu.
Cik tys ir labi, ka Tu nōc pi manis kai navareigs bārns. Tovs vaigs izstoroj mīru, mīlesteibu, uzticeibu, ticeibu maņ, ticeibu tam, ka es varu dzeivōt draudzeibā, ka tei ir īspējama, jo Tu vysu laiku redzi manī tū labesteibu, kura mōjoj varbyut kaut kur dzili munas sirds dziļumūs: sasarōvuse, pasaslāpuse munas sirds kakteņā, bet veļ dzeivoj. Tu nikod nasašaubej par mani. Un taids Tu paliksi leidz golam. Tu nikod nakļyusi „nūbrīdis”, jo esi saglobōjis ticeibu cylvāku labesteibai. Pat pādejā sovas dzeives breidī, kod mērdams soki: „Veļ šudiņ tu byusi ar Mani paradizē”. Tu tyci leidz golam. Daudz vairōk, nakai es tycu pats sev.
Es pasateicu Tev par Tovu breineigū dzimšonu. Par tū, ka tu vīnmār sovā sejā attāloj Dīva labesteibu: Jō mīlesteibu, žālsirdeibu, aicynōjumu draudzētīs. „Filip, kas redz Mani, tys redz Munu Tāvu!”
Kungs, paļdis! Tu vīnmār esi pi manis! Dūd maņ spāku un dedzeibu, lai es prostu pījimt Tevi sovā sirdī! Dūd, lai muns vaigs deļ cytim kaut mozdrusceņ lyktūs leidzeigs Tovam attālam.
Kungs ir tyvu…
17. decembris Mīlesteiba ir pacīteiga.
Taitod, pavysam nu Abraama leidz Davidam ir četrupadsmit paaudzes; nu Davida leidz Babilonas vērdzeibai ir četrupadsmit paaudzes; nu Babilona vērdzeibas leidz Kristum ir četrupadsmit paaudzes. (Mt 1, 17).
Laiks. Laiks, kuru mērej ar ciļvāku eksistenci. Ar jūs dzeives pacālumim un krytumim. Ar prīka un skumju breižim, ar pīdzimšonas un nōves breižim, ar uzvaru un zaudējumu breižim, ar Tovas Mīlesteibas atraideišonas un atsagrīzšonas pi tōs breižim. Kod losu sv.Mateja uzraksteitūs vōrdus, tod tūs cylvāku dzeive, kuru vōrdi teik nūsaukti, līkās tikai taids breidis.
Kōpēc, Kungs, Tu gaideji tik ilgi, lai pasarōdeit pasauļam? Tys, kū Tu grybēji myusim parōdeit, taču ir pesteišona, ir lobums. Tovi vōrdi tok dzīdynoj un dūd mīru. Tod kōpēc Tu tik ilgi vylcynōjīs, lai atsaklōt piļneibā, lai nōktu pi myusim kai vīns nu mums? Es Tovā vītā byutu darejis pavysam cytaidōk. Jo es byutu Tovā vītā, es byutu pasasteidzis, atnōcis vysā slavā un gūdeibā, lai vysi Tevi pazeitu. Nabyutu vajadzējis pīlikt nikaidas pyules, nabyutu vajadzējis jautōt: „Voi Tys ir gaideitais Mesija?” Vyss byutu skaidrs jau pyrmajā breidī… bet voi tod staleits byutu pīmārōta vīta deļ pasarōdeišonas cylvākim?
Kungs, kōpēc gaideji tik ilgi? Kōpēc pīļōvi tū, ka cylvāki daudzas tyukstūšas godu dzeivōja tymsā, naziņā, sirds atsolumā, bet bīži ari īnaidā? Varbyut teiši tōpēc, lai Tova gaisma atspeidātu vysā sovā spākā un vareneibā? Gaisma tymsā. Dōvona, kuru nagaida, bīži vīn palīk gluži vīnkōrši nanūvērteita. Ar kaidu prīku mes gaidam tū, kō tryukumu izjyutam: mīlesteibu, draudzeibu, sevis akceptaciju. Es jyutu, ka tys vyss ir pastīptas rūkas attōlumā nu manis. Varbyut Tu vylcynōjīs tik ilgi tōpēc, ka… gaidēji aiz mīlesteibas, lai cylvāks saprostu, ka pats ar sovim spākim nav spējeigs piļneibā īmīļōt, navar byut laimeigs?
Kungs, Tu nōc pi manis breidī, kod es asmu sapratis sovu nīceibu, sovu tukšeibu. Tu nōc tod, kod muna tymsa sabīzej. Un tys ir vyslobōkais breidis, jo tikai Tu vari izgaismōt munas tymseibas krāslu. Jo Tu pats zyni atteiceigū laiku, kod mani vajag nūmīrynōt un prassi atrast manī vītu, kur varēsi pasacīmōt.
Nōc, Kungs Jezu!
18. decembris. Ar Jezus pīdzimšonu beja tai…
Jezup,Davida dāls, nasabeisti jimt Mariju, sovu leigovu, pi sevis; jo Tys, kas nu Jōs dzims, ir nu Svātō Gora. (Mt 1, 20)
Tys, kas ir pōrdabisks, izraisa manī bailes, jo pōrsnādz munas saprasšonas spējas. Varbyut nu tō ari rūnās naprasme uzaticēt Dīvam, namiteiga ceiņa pošam ar sevi: nu vīnas puses – pasaļaušona tikai uz sevi, uz sovim spākim, īspējom un dūteibom, bet nu ūtras puses, kaids mīreigs bolss, kurs mudynoj vysu salikt Dīva rūkōs, mudynoj uzaticēt… Tys, kas nūtyka ar Jezupu, kotru dīnu nūteik ari ar mani: bailes, lai pījimt tū, kas nōk nu Gora. Jo tys tok nūzeimoj tū, ka nu šō laika munai dzeivei ir piļneibā jōpasakļaun Dīva grybai, taipat kai Marijas dzeivei. Cik gryuši ir pasaceit tū vīneigū „jā”, kod zynu, ka tys nūzeimoj atsateikt nu sevis.
Varbyut tōpēc Marijas „jā” vērteibu var saleidzynōt ar pyrmū Dīva elpas dvesmu, ar pyrmū vōrdu, kas radeja pasauli. Tys vōrds deve dzeiveibu pasaulei, cylvākim. Marijas vōrds dūd jaunu dzeivi un cereibu tim, kuri atsarūn bezcereibas tymsumā. Pīkrisšonas un akceptacijas vōrds Dīva grybai ir piļneigi napazeistams. Vōrds, par kuru Marija nikod nanūžālōja, jo Dīvs izarōdeja uzticeigs sovam apsūlejumam. Jys napasorgōja jū nu cīsšonom, bet ari nikod naatstōja sovu Kolpyuni, saglobōja uzticeibu Jai.
Kotru reizi, kod es Tev, Dīvs, soku „jā”, kotru reizi, kod atsaveru cytam cylvākam, pasarōda gaisma tymseibōs, pasarōda cereiba. Reizem tys dōrgi moksoj, bet, kod vālōk es īraugu tō prīku, kuru uzjēmu, kuram paleidzēju, jō cereibu, smaidu, ticeibu, sirds pastyprynōjumu, tod gluži vīnkōrši aizmērstu par agrōkajom gryuteibom. Lai ari bīži ļaunais gors līk man dažaidus izmaklātus škēršļus, palelynoj tū izmārus, nūrōdūt uz naīspējameibu izdareit lobu, un caur tū parōda muna paaicynōjuma bezjēdzeibu, kotra cylvāka paaicynōjuma bezjēdzeibu: dori lobu un bēdz nu ļauna ! Jo, lai ļaunais uzvarātu, vajag tikai nikō nadareit.
Jezup, ari tu pīdzeivōji īkšejū ceiņu, šaubas un nadrūšeibu, kaut ari beji saprōteigs, gudrs un Gora pīpiļdeits. Es tevi lyudzu, paleidzi maņ, lai Jezus pīdzymtu munā sirdī caur munu „jā” . Paleidzi maņ saprast jāgu tam, kas ir nūticis munā dzeivē pādejā laikā tai, kai Tu saproti, kod tymseibu un napiļneibu laikā pi tevis atnōce Dīva Dāls.
19. decembris. Īticēt cereibai par spīti cereibai
Jī obi, uzticeigi piļdeidami vysas Kunga bausleibas un lykumus, beja taisneigi Dīva prīškā. Bet jim nabeja bārna… (Lk 1,6)
Tei ir lela tragedija, kod navar byut bārni kaida nu laulōtū naaugleibas dēļ. Lela cilvēciskō tragedija, kura atsakōrtoj daudzōs gimenēs pōri godu tyukstūšim. Voi tei ir Tovas sirds atrībeibas, najyuteibas un aizcītynōjuma zeime pret cylvāku nalaimem? Un na tikai šaida veida tragedija, bet ari daudzas cytas – lelas un mozas: kaida tyvinīka nōve, dorba zaudēšona, aprunas, problemas, aizīšona nu seminara, škēršonōs, voi, kaut vai napylnvērteiba un vīnkōrši nagūds cylvāku acīs. Nagūds, voi vyspōrejō naticeiba Dīva labesteibai un teiša pōrlīceiba, ka konkretū cylvāku ir Dīvs atstōjis. Kōpēc Tu pīļaun, ka šōs nalaimes skar taisneigūs cylvākus, kuri navainojami dzeivoj pēc Lykuma prīkšrokstim? Kōpēc atļaun, ka cyti izasmej nu tim, kurus ir pīmeklējuse nalaime, kurim nav pasaveicis dzeivē?
Bet varbyut man ir jōvaicoj pavysam cytaidi: Nu kurīnes tī problemu skortī gyust spākus deļ tō, lai par spīti vysam varātu uzavest tik navaineigi, atbylstūši vysom bausleibom? Nu kurīnes tim, kuri cīš, ir tik daudz cīna un tik spēceiga ticeiba, nasaskotūt uz tū, kas ar jim nūteik? Jo tys tok ir piļneigi naracionali, bez jāgas. Kōpēc Zaharijs palyka par prīsteri ari turpmōk, nasaskotūt uz pōr jū klōjušūs nagūdu, un lyka Tev upurus? Dareja tū tai, jo tai vajadzēja? Jo vairōk navarēja atsakōpt? Bet varbyut pateišam beja dīvbejeigs cylvāks, pylns ticeibas, kaut ari na bez šaubeišonōs, jo tod, kod jys īraudzeja eņgeli, na uzreiz īticēja, ka jam pīdzims dāls. Dīvs ir īmīļōjis tūs, kuri jam uzticeigi kolpoj, un nasaskota ni uz kaidim lobumim. Kurs kolpoj gon tod, kod vyss nūrit labi, gon ari tod, kod klōjās ļauni. Voi tod nav vysgryušōk kolpōt Dīvam teiši taidā veidā, un cylvāku acīs izaskateit par muļki, jo pats nu tō nikō naīgyusti? Tei ir tik gryuta uzticeiba, bet tei kļyva par tik daudzu svātū liktini. „Jo muni celi nav jyusu celi, un munas dūmas nav jyusu dūmas”.
Un tūmār teiši deļ taidim cylvākim Tu gatavoj sovu atnōkšonu vērs zemes un ļaun Sevi pazeit cytim caur vīnkōršajim cylvākim, caur tim, kuri tic preteji cereibai, bīži vīn caur naizgleitōtim, bez dorba asūšim cylvākim, kurim dzeive ir darējuse pōri, bet kuri nav zaudējuši cereibu. Par spīti vysam un vysim.
Kungs, lyudzu, syuti munā ceļā taidus cylvākus, kai Zaharijs. Pīsaisti mani pi Sevis caur jūs līceibom. Lyudzu, īmōci man izturēt tymā, kas lobs, golvonūkōrt tod, kod par tū byus jōsamoksoj lela cena, kod byus kaut kas jōzaudej. Dōvoj maņ patīsas, varūneigas ticeibas dōvonu leidz pat beigom… Tōpēc ka ari mani Tu esi aicynōjis uz šaidu ticeibu.
20. decembris Dzeiveibas zeime.
Es napraseišu un nakārdynōšu Kungu (Is 7,12)
Es asmu cylvāks. Tys nūzeimoj, ka maņ ir vajadzeigas zeimes, vajadzeiga sveicynōšonōs zeime, vajag izstīptu rūku, laiku pa laikam ir jōapskauj sovs draugs, lai izrōdeit jam sovu draudzeibu… Maņ ir vajadzeigas zeimes, žesti, mimika, lai izrōdeit tū, kū izjyutu: prīku, skumes, nūžālu, dusmes… Bet storp šom vysom ikdīniškajom zeimem ir napīcīšama tei vīna, vyssvareigōkō: taida zeime, kas maņ namiteigi atgōdynōtu, ka munai dzeivei ir jāga, ka bīži vīn palākā monotonumā aizejūšōs munas dzeives dīnas ir ar jāgu, ka munas sirds pukstīnim ari ir sova jāga… Un es uzstōjeigi mekleju. Dīmžāl bīži vīn na tī, kur vajag. Mekleju lītas, personas, nūtykumus un sovūs meklejumūs pōrlīcynoju pats sevi, ka tys ir kaut kas absoluts, piļneigs, kas maņ jau tyuleņ snēgs laimi. Es pīkeru sevi pi dūmom, ka sōcu idealizēt kaidu personu, kaidus materialūs lobumus, kaidu situaciju. Jo es na reizi vīn sev soku: es byutu apmīrynōts, jo maņ byutu tys voi šytys, byutu apmīrynōts, jo īgyutu tō voi cyta cylvāka draudzeibu, byutu apmīrynōts, jo pīdzeivōtu taidu voi cytaidu nūtykumu, un tod es byutu laimeigs. Un tai es mātojūs, maklādams tū idealū zeimi, munu fetišu, kas varātu apmīrynōt munas sirds vysdziļōkōs ilgas.
Un ar pōrsteigumu atklōju, ka muna sirds tūmār meklej kaut kū vairōk. Ka tū navar pīpiļdeit nivīna līta, un nivīna persona, un ka vīnmār muna sirds ilgōsīs pēc kaut kō vairōk. Es atklōju, ka muns ceļōjums magiskōs zeimes meklējumūs, nūvad mani pi mūkom, pi myužeigō namīra sirdī, pi namīra dvēselē, ka muna sirds teik grauzta veļ vairōk un es nūnōku veļ lelōkā apmulsumā, nakai pyrms tam. Tys, kam vajadzēja nest man laimi, dora, ka es jyutūs veļ nalaimeigōks, jo… mekleju ōrpusē. Jo man līkās, ka pateišam muna dzeive nikō nanūzeimoj, ka muna pīdzimšona beja tikai gadejums… Un mekleju ōrpusē, veļ vairōk palelynōdams distanci storp sevi un sovu sirdi. Es aizmērstu, ka Tu tok dzeivoj jymā un maigi čuksti maņ ausī: „Tev byus vyss, kas vajadzeigs, lai byutu laimeigs. Voi tu tū naredzi? Kōpēc tu meklej kaut kaidas magiskas zeimes ōrpus sevis un aizmērsti par tū, ka Es dzeivoju tevī? Jo tu meklej mīru, pīdūšonu, žālsirdeibu, tod īsaskoti sovā sirdī un īraugi, ka tōs tī ir, tikai nadaudz apputējušas, aizmērstas…”
Kungs, voi Tu maņ caur tū grybi pasaceit, ka vyssvareigōkō zeime deļ manis ir muna poša dzeive? Ka es varu uz tū pasaskateit pa jaunam, uz vysom sakōvem un ļaunajim atgadejumim pasavērt pavysam cytaidi, ar Tovom acim?
Kungs, redzi, es stōvu Tovā prīškā nūsamūcejis, navareigs kai bārns. Nūguris nu namiteigim meklējumim ōrpusē, kurls pret sovas poša sirds bolsu, kura maņ atgōdynoj Dzeiveibas vōrdus: „Es asmu Ceļš, Patīseiba un Dzeiveiba… tevī!”
21. decembris. Pasaskateit ar mīlesteibu.
Celīs, muna draudzine, muna skaistule, un nōc šur! (Dz 2,10)
Cik daudz ir dažaidu veidu, kai pasaskateit: kod eju pa īlu, kod tajā pošā dīnā sateiku dažaidus cylvākus, paziņas, dorba bīdrus, tyvinīkus gimenē, kotrs nu jim uz mani skotōs pa sovam. Vīni ar labvēleibu, ar prīku acīs, ar optimismu, cyti ar vīnaldzeibu, reizem kritiski, reizem ar distanci. Bet es tok asu tys pats cylvāks, un dažu stunžu laikā nikas manī nav mainējīs. Un reizem es jyutūs apjucis, jo nazynu, kurs nu šim skatīnim ir patīss. Kū maņ dūmōt par sevi? Voi cytu cylvāku skatīņs parōda patīseibu par mani, voi dreižōk tei ir jūs pošu problemu, ļaunuma un namīra projekcija…? Kurs ir tys eistais un navyltōtais skots uz mani? Kur tū var satikt?
Par laimi maņ ir pīredze, kai uz mani skotōs muni draugi, kuri vīnmār manī īvāroj lobū un skaistū, tōs lītas, kas tik bīži bāg prūjom nu manis poša. Jī saskota manī daudz vairōk lobū īpašeibu, nakai es pats sevī. Jī nakoncentrej uzmaneibu uz tū, kas ir ļauns, nagremdej mani, jo skotōs uz mani ar mīlesteibu un prūt tū īlikt parostā, atklōtā skatīnī. Jī skotōs un vīnmār dūd maņ īspēju, kod maņ godōs izdoreit kaidu pōrkōpumu, jī mani mīrynoj un atbolsta tōlōkajūs centīņūs… Jī atgōdynoj maņ, ka jī maņ tic. Un ar sovim skatīnim jī maņ atgōdynoj tū, ka Tu pyrmais esi pasaskatējis uz mani taidā veidā. Jūs skatīni atspūguļoj Tovu skatīni!
Tys beji Tu, kas pasavēre ar mīlesteibu uz jaunekli. Tu pasavēri acīs sovim mōceklim, atgōdynōdams jim: „Tys nav īspējams pi cylvākim, Dīvam vyss ir īspējams”. Cik bīži myusim ir gryuši pasavērt uz sevi tai, kai Tu pasavēri uz mums. Kungs, cik bīži maņ ir gryuši pasavērt uz cytu cylvāku, īdūmojūt par tū, kai Tu uz jū pasavērsi, kū Tu deļ jō vēlejīs? Bīži es naprūtu pasavērt uz cytim taidā veidā, un… naprūtu tai pasavērt pats uz sevi… Vīnkōrši, ar mīlesteibu, kura nameklej tū, kas ļauns, bet tū, kas ir lobs manī un cytūs.
Kungs, muna sirds ir namīreiga, jo skotōs uz cytim un uz sevi bez mīlesteibas. Dūd maņ jaunas acis, dori, lai munas krāslas pustymsā es īraudzeitu Tovu gaismu. Dori, lai es sovā dzeivē atklōtu Tovu klōtbyutni: maigu un reizem napīviļceigu. Īmōci man īsaskateit Tovōs acīs un atklōt tajōs Mīlesteibu, kura mani ir radējuse un uztur kotru dīnu. Ari šudiņ!
22. decembris. Svēteigi tī, kuri olkst pēc taisneibas
Jys īvārōja sovas kopyunes zemeibu… (Lk 1, 48)
Kas ir taisneigums? Maņ ir gryuši atbiļdēt uz šū jautōjumu, jo es taču zynu, nu personeigōs pīredzes, ka vērs šōs zemes taisneibas nav. Cik bīži maņ ir nōcīs pīdzeivōt nataisneibu nu cytu puses, un cik bīži… es pats asmu bejis tai par īmesli caur sovu naobjektivitati, caur nauzmaneibu. Principā es taču grybu lobu gon sev, gon cytim, un tik bīži tys izavērš par ļaunumu. Tik bīži es asmu jēmis vārā sovu taisneibas izjyutu, un tikai sovu! Un kaidā breidī izarōdeja, ka ar tū vīn napīteik. Grybu lobu, bet doru ļaunu. Pēkšni izarōdeja, ka nav pīteikūši ar munu taisneiguma izjyutu, ar taidu munu pōrlīceibu, ka es taču zynu vyslobōk, ka es prūtu izlemt, ka es prūtu atrast pareizu attīksmi: atteiceibōs ar munim tyvinīkim, gimenē, sabīdreibā, gryutōs situacijōs, kur beja napīcīšams pījimt kompliceitu lāmumu, kod nagaideiti atsaklōja skaudeiba nu cytu puses, vēlēšonōs dominēt, kotrolēt situaciju, naudu, sakarus…
Es grybēju vysu izdareit pa sovam. Tōpēc bāgu nu atsateikšonom, nu cīsšonom, nu naizpratnes nu cytu puses. Jo vai tod maņ nabeja tīseibu sajimt lobu attīksmi pret mani, voi naasu peļnejis atzineibu nu cytim, vai prasmi izlemt? Un izarōdeja, ka es asmu pōrsarēkinōjis, jo pasaļōvu tikai uz sovim spākim. Jo beju aizmērsis, ka muna taisneiba nav Tova taisneiba. Ka munas stygas nav Tovas stygas. Ka muna izpratne par kolpōšonu Tev baļsteita vīneigi uz tū, kas ir efekteigs un efektivs, kas nas konkretu atrisynōjumu, ka tei beja munas gudreibas un muna spāka manifestacija, ka tei deve momentalu kompensaciju.
Tōpēc kaut kur dzili sirdī manī vīnmār beja bailes nu cīsšonom, pazamōšonas, pazemeibas. Tys ir kaut kas deļ vōjajim, es dūmōju. Un ar pōrsteigumu atklōju, ka tei tok ir teiši lela spāka zeime. Tys ir vīneigais ceļš vērs zemes, kurs vad uz Tovu Vaļsteibu. Te nav nūzeimes munas personeigajam spākam. Pyrmom kōrtom ir jōbyun pīkrisšonai nu munas puses, lai Tu byutu pyrmajā vītā vysā, un vysam ir jōnūteik tai, kai Tu grybi. Tikai tod var es varēšu atklōt Tovu klōtbyutni, Tovu pīdzimšonu vysōs lītōs, un reizē arī vysas lītas Tevī.
Kungs, naatstōj mani vīnu pošu ar munu īdūmeibu par sovu taisneigumu, ar munu sevis un cytu tīsōšonu. Dūd maņ saprast, kū Tu grybi nu manis! Atver munu sirdi, pīsaskar tai! Dori, lai tei maklātu tikai Tevi, Tevi – klōtasūšu cytūs, tajūs, kurus Tu nūlīc munā ceļā. Mōci mani pasaskateit uz jim pēc Tova taisneiguma māra… Un īmōci mani pasavērt taipat ari uz sevi… Kungs, īvāroj Tovas kolpyunes, Tova kolpa zemeibu!
23. decembris. Tev ir vyss…
Jōs kaimini un radinīki, izdzērduši, ka Kungs jai ir padarejis tik lelu žēlesteibu, prīcōjōs kūpā ar jū (Lk 1, 58)
Dīva Dāla pīdzimšona nav nikas cyts, kai Dīva klōtbyutne cylvāku vydā. Dīvs, kļyudams par cylvāku, Tu tyvojīs mums. Tu vairs naesi kaut kas tōls, naskaidrs, abstraktivs. Tu vīnkōrši nūsastōj myusu vydā, lai īsaskateit myusim acīs, lai uzlikt sovu rūku uz daudzajim sliminīkim un cītējim, lai runōt par Dīvu kai par Tāvu, lai tyvumā uzklauseit tū, kas myusim sōp. Voi var pīpraseit veļ vairōk? Tova žālsirdeiba piļneibā realizejās Tova Dāla atnōkšonā pi mums, pi mums taidim, kaidi asam, Mīlesteibā, kas apsamete uz dzeivi storp mums pīdūšonā, izleigumā, saskaņā, pesteišonā. Kōpēc es mekleju kū vairōk? Kōpēc mekleju sovu laimi kaut kur cytur? Voi tod na tōpēc manī ir tik daudz prīka un tik daudz naapmīrynōteibas, un varbyut pat ryugtuma, cinisma? Bet maņ tok ir vyss, jo man pīdar Tova Mīlesteiba un Draudzeiba? Kai var meklēt veļ kū vairōk? Voi tys nav vyss?
Bet tūmār Tova atnōkšona pi cylvākim napīpiļdeja mesianiskōs, karaliskōs atnōkšonas praseibas: parosts staleits, vīnkōrši un pat nadaudz rupjī goni, tymsums, cyvāku antipatijas, vīsmīleibas tryukums, cylvāku atraidejums un naizpratne… Na tai sagaida Karali, na tai sagaida Mesiju. Bet Tevi tys natraucēja. Jo Mīlesteibai natraucej atraideišona. Tei ir lelōka par munu naizpratni. Jā, Tev sōp muna naizpratne, muni laimes meklējumi ōrpus Tevis, bet Tu tok tik labi zyni munas sirds sōpes, tōs jyutu uzplyudumus, tōs sōpes. Tu vyslobōk saprūti, kas jymā dorōs, pazeisti jū. Tu redzi, cik bīži es nūdoru sōpes pats sev, cik bīži īvainoju cytus un Tevi. Tōpēc Tu atnōc un tōpēc napīvērs uzmaneibu manam „nā”, munai vīnaldzeibai, munam atsolumam. Tu atnōc nakts vydā, lai pats izjustu munas sirds tymseibu. Tu atnōc kai gaisma, cereiba, lobōkas reitdīnas apsūlejums, kai lobō vēsts par munas dzeives jāgu. Tu nōc pi manis taidā veidā, lai es saprostu, ka pat vystymsōkajūs munas sirds kakteņūs var īspeidēt Tova gaisma, un muns tymsums tū naizdzēss. Tu tōpēc nōc pi manis, tycādams, ka es varu pījimt Tovu Mīlesteibu, ka varu tū padareit par munas dzeives centru. Tik ļūti Tu tici maņ.
Kungs,Tu nōc pi manis, lai pavēsteit maņ, ka man ir vyss, ka man pīdar Tovas mīlesteibas piļneiba, ka man nav jōmeklej laime kaut kur tōli, ōrpus sevis, cytūs cylvākūs un lītōs. Tu nōc, jo tici maņ, kai nivīns cyts… Un taidā veidā atgōdynoj maņ, ka navar ticēt Tev, natycūt pats sev.
24. decembris. Dīva Pīdzimšona
Lai ir slaveits Kungs, Izraela Dīvs, ka žēleigi apraudzeja un atpērka sovu tautu (Lk 1,67)
Kungs, bet tys jau ir šudiņ? Jā, šudiņ! Es jau vairs navaru saceit, ka gaidu Tevi, ka mēginoju Tevi atrast. Tys jau ir šudiņ! Tu pats nōc pi manis un nagaidi, kod maņ izadūs izleidzynōt vysas munas stygas, ka maņ izadūs atrisynōt vysas problemas, vysas sarežgeitōs situacijas. Tik daudz veļ manī napiļneibu, reizem varbyut pat naīredzēšonas, nadabiskuma. Tev tys natraucej un Tu uzatici maņ, saceidams: „Nauzatrauc! Pasaver, tys ir šudiņ. Tys asmu Es! Atdori sovas acis, izstīp rūkas – Es asmu ar tevi. Es nōku, lai apcīmōt tovu sirdi un lai tevi atbreivōt nu tō, nu kō tu pats nikod naspēsi sevi atbreivōt: nu tova egoisma, nu tovas nauzticeibas sev, nu uzaticēšonōs un autentiskōs mīlesteibas uz sevi, kuru tu esi peļnejis. Redzi, Es nōku bez tova īlyuguma, es šudiņ pīdzimšu tovā sirdī. Voi tod tu nasaprūti, ka jo jau es te grybu tevi satikt, tod tys nūzeimoj, ka tu esi Munas mīlesteibas cīneigs?! Varbyut ir vērts riskēt un pamest vysu: napabeigtu atsagrīzšonu, jo pasaļōvi tikai uz sovim spākim; napīdūdamas situacijas, cylvākus, kuri Tevi arvīn aizskar. Riskej! Atstōj vysu Maņ un atļauņ Man pīdzimt tovā sirdī! Tōs ir Munas vīneigōs ilgas!
Voi saprūti, kas šudiņ var nūtikt tovā sirdī? Tik daudzu sīvīšu un veirīšu sirdīs vysā pasaulē?! Padūmoj par tū. Voi tu tū grybi? Jo nā, tod tys nikas, tikai pasoki Maņ tū. Es īvārōšu vysu, pat tovu atraidejumu. Es vīnmār stōvēšu pi tovas sirds durovom un gaideišu, cikom tu Maņ tōs atvērsi, lai Es varātu īīt un vakariņōt kūpā ar tevi, lai varātu lauzt ar tevi mīlesteibas, mīra, uzticeibas un draudzeibas maizi.
Nav svareigi, kū tu šudiņ jyuti. Lyuk, es stōvu pi tovom durovom un klauveju. Es grybu daleitīs ar tevi Mīlesteibā. Es grybu tū lauzt kūpā ar tevi. Pasaver pats un pasaklausi…” (Dariušs Mihaļskis SJ)
http://www.rarzi.lv/ejietunmaciet/em_aktuali_saturs.htm
1) Recenzija Dens Brauns, Da Vinči kods . Rīga: Apgāds “Kontinents”, 2004, 508 lpp. (Tulk. no angļu valodas – Dan Brown, Da Vinci Code. New York: Doubleday Fiction, 2003).
2) Jūdas evaņģēlijs – sensācija vai vienkāršs zinātnisks atklājums? Prof. Pr. Paskals Marija Jerumanis, Dr. theol. Rīgas Augstākā reliģijas zinātņu institūta direktors.
Vai atklājums liek šķobīties kristīgajai ticībai?.
Jūdas evaņģēlija fikcija jau sen pazīstama.
Gnostiķu ideoloģija.
Jaunās Derības raksti – visdrošākie vēsturiskie avoti
Jaunās Derības kanona veidošanās.
Gnostiķu radītais Jūdas tēls.
Dzeltenās preses kārdinājumi
3) Skandāls Baznīcā ASV : iemesli un sekas RTI Prof.Pr.Pauls Kļaviņš, Dr. theol.
I daļa. - IV daļa.
Šādi varētu būt ieteikumi garīdzniekiem
Šādi varētu būt ieteikumi Dieva tautas locekļiem
4) Ticības Mācības Kongregācija - Apsvērumi attiecībā uz homoseksuālo pāru partnerattiecību statusa leģitimizācijas projektiem.
I Laulības daba un tās neatņemamās raksturiezīmes.
II Viedokļi par homoseksuālo pāru partnerattiecību problēmu.
III Prāta argumenti pret homoseksuālo pāru partnerattiecību likumīgu atzīšanu.
No veselā saprāta viedokļa.
No bioloģiskā un antropoloģiskā viedokļa.
No sociālā viedokļa.
No likumu viedokļa.
IV Katoļu politiķu viedoklis attiecībā uz likumdošanu par labu homoseksuālo pāru partnerattiecībām.
Astromaģija, kuru dēvē par astroloģiju
>Ar nožēlu nākas konstatēt, ka vēl 21.gadsimtā, kuru vairāk kā visus iepriekšējos var dēvēt par zinātniskās domāšanas triumfa gadsimtu un kad jau krietni sen vēstures arhīvos iegūlusi tāda ar maģiju saistīta apkārtējās pasaules izziņas metode kā alķīmija, vismaz Latvijā astroloģija joprojām saista tik milzum daudzu cilvēku prātus, ka kļuvusi par ienesīga biznesa jomu un iekarojusi paliekošu vietu plašsaziņas līdzekļos.
http://www.liis.lv/astron/IE_version/Astromagija/Astromagija.htm
Iesaku izlasīt visu rakstu augstāk minētajā lapā!
Raksts, manuprāt, pierāda to, ka īsta zinātne un patiesa ticība nekonfliktē, jo patiesība ir tikai viena, ko katrs aplūko no sava redzes punkta un ar savām metodēm. Tikai paviršam un seklam skatījumam rādās pretrunas. Nezināšanu izmanto astrologi, 'magi' un viņiem līdzīgie. JzA
Vērts ieskatīties Priesteru Semināra 'resursos'!
http://www.catholic.lv/seminars/resursi.html


text:
26. decembrī 16.00 Latgolys viestnīceibā GORS nūtiks sasatikšona par gūdu kinys “Cylvāka bārns” 25 godu jubilejam, viestej informaceja latgalesgors.lv.
1991. goda decembrī pyrmizruodi pīdzeivuoja nu jau legendaruo Juoņa Streiča kina “Cylvāka bārns”, kas radeita piec Juoņa Klīdzēja romana motivu. Ituo gods decembrī “Cylvāka bārns” svietej 25 godu jubileju, partū kinys rodūšuo komanda aicynoj iz svātku sasatikšonu i kūpeigu kinys nūsavieršonu.
Jubileja sasatikšonys reizē pīsadaleis kinys režisors Juoņs Streičs, Andrejs Rudzinskis (Boņuks), Juoņs Paukštello (tāvs), Silvestrs Streičs, Agnese Mamaja (Paulīne), Aleksandrs Zeimuļs-Priževoits (Alekss), Eriņu saime i cyti.


text:
Latgolys Kulturviesturis muzejā (Atbreivuošonys alejā 102, Rēzeknē) Rēzeknis svātku i vosorys festivalu nūskaņa īīt ar gleznuotuoja LMA profesora i Rēzeknis Gūda pylsūņa Osvalda Zvejsalnieka dorbu izstuodi “Veltījums pilsētai”. Izstuodis atkluošona 27. julī 15.00, tei byus apsaverama da 3. septembra, informej muzeja muokslys nūdalis vadeituoja Inese Dundure.
Katedralis tūrņu smailis ir puorlīcynūša Rēzeknis panoramys dominaņte, kab nu kuruos pusis mes pasavārtu iz piļsātu. Pavasara viejūs, zīmys mīrā voi ar zylu muokuleiti, ituos ceļtnis majestatiskums vys vēļ ir nagaistūša vierteiba Osvalda Zvejsalnieka Rēzeknis ainovuos. Tikpat nūzeimeiga ir vacuos piļsātys īleņu burveiba ar zīdūšim duorzim, dieļu sātmalim i klusim pogolmim. Laikam eimūt, mainuos muokslinīka ūtys trīpīņa roksts i kruosu palete, tok namaineiga ir mīlesteiba i cīns iz sovu piļsātu – Rēzekni.
Osvalds Zvejsalnieks dzims 1944. goda 21. martā Varakļuonūs, 1971. godā beidzs Latvejis Muokslys akademeju, nu 1976. goda ir Latvejis Muokslinīku savīneibys bīdrys. Nu 1970. goda struodoj Rēzeknis lītiškuos muokslys vydsškolā, vāluok ir Rēzeknis muokslys koledžys direktors i Muokslys akademejis Rēzeknis filialis vadeituojs. Itūšaļt – Rēzeknis Muokslys i dizaina vydsškolys direktors, Latvejis Muokslys akademejis Latgolys filialis profesors.
Nu 1971. goda pīsadalejs vaira par 60 nūvoda, vaļsts i storptautyskajuos muokslys izstuodēs, sareikuojs ap 20 personālizstuožu, regulari pīsadola storptautyskajūs plenerūs i grupu izstuodēs i Latvejā, i uorvaļstīs.
Karteņā: Osvalds Zvejsalnieks plenerā “Domas lidojums” Rēzeknē 2016. goda majā (Rēzeknis Kulturys i turisma centra foto).


text:
Juņa suokumā vysā Latvejā nūtyka pošvaļdeibu vieliešonys. Niu pādejūs nedeļu laikā Latgolā nūtyka pyrmuos jaunīvālātūs pošvaļdeibu deputatu sēdis, kurymuos tyka īvālāti jaunūs pošvaļdeibu vadeituoji. Raidejumā “Pi myusim Latgolā” Tenis Bikovskis sasatyka ar Daugovpiļs, Bolvu i Ludzys jaunīvālātajim pošvaļdeibu vadeituojim, kab dazynuotu jūs darbeibys planus nuokušajim četrim godim.
Par Daugovpiļs pilsātys dūmis prīšksādātuoju niu īvālāts Andrejs Elksniņš. Juodazeimej, ka Elksniņš ari pyrma vieliešonu beja puorlīcynuots, ka vālātuoji byus jam labvieleigi. Elksniņš nūruoda, ka niu juo pīnuokums ir struoduot Daugovpiļs dzeivuotuoju lobā – radeit vaira dorba vītu, nūdrūsynuot piļsātys dzeivuotuojim bezmoksys sabīdriskū transportu i radeit labvieleigu vidi jaunīšim, kab jī palyktu Daugovpilī. Andreja Elksniņa vītnīks Rihards Eigims dasoka, ka nūteikti tiks turpynuots dorbs pi Daugovpiļs lidūstys projekta, investiceju pīsaistis piļsātai, kai arī dzeivis kvalitatis uzlobuošonys.
Sovpus bejušais Daugovpiļs dūmis prīšksādātuojs Juoņs Lāčplēsis nūruoda, ka ir pamats dūmuot, ka jaunuo piļsātys vadeiba itaidā sastuovā ilgi naspēs struoduot, i itūšaļt div politiskuos partejis, kurys tykušys piļsātys vadeibā, izmoksoj duorguok nakai septenis paguojušajā sasaukumā. Taipoš Lāčplēsis nūruoda, ka jaunuo piļsātys vadeiba, suocūt sovu dorbu, roda jaunys omota vītys sovim atbaļsteituojim i veic izmainis pošvaļdeibys nūlykumā.
Jauns dūmis prīšksādātuojs īvālāts ari Bolvu nūvodā. Niu turpmuokūs četrus godus Bolvu nūvoda pošvaļdeibu vadeis Aigars Pušpurs. Jis nūruoda, ka juoturpynoj īprīkšejuos dūmis īsuoktais dorbs, dalīkūt kluotyn svežnuoku redzīni. Jis pastreipoj, ka juoatteista na viņ nūvoda centrs – Bolvu piļsāta, nu ari pogosti, taipoš juorauga radeit jaunys dorba vītys. Pušpurs skaita, ka pošvaļdeibai juostruodoj sovu dzeivuotuoju lobā. Bejušais Bolvu nūvoda dūmis prīšksādātuojs Andris Kazinovskis nūruoda, ka Aigars Pušpurs ir daudzsūlūšs kandidats dūmis prīšksādātuoja omotam.
Ari Ludzys nūvoda dūmei niu byus jauns prīšksādātuojs – Edgars Mekšs. Ari Mekšs nūruoda, ka juoturpynoj īsuoktais dorbs, juorealizej dažaidi jau īsuoktī projekti, kai arī juodasaista finansiejums jaunu ideju realiziešonai. Taipoš jis pastreipoj, ka juorysynoj dažaidi sadzeiviski vaicuojumi, dzeivuotuoju dzeivis leimiņa uzlobuošonai.


text:
Roksta autors – Oskars Orlovs, rakstnīks.
Atkuozys. Taišni taids nūsaukums ir grupys “Hospitāļu iela” vīnai nu dzīšmu. Piec vysu kongresa trūkšņu i trokumu, kas nūsarysynuoja puora dīnu, napamat atkuozu sajiuta. Kuozys bejušys, niule pošim juoteik golā ar nateirajim traukim, varbyut kuram ar salauztajim kaulim i ar atstuotajom šmukajom vajadzeigajom i nalītdereigajom duovonom.
Piec kuozu ir viņ daži nūvāruojumi. Naīšu te nivīnu vuiceit voi pavuiceit, kur i kai meklēt pījimtū rezoluceju voi kaidā ausekleiša formā gludynuot i tod lūceit sevkuram simpatizejūšūs karūgus. Partū ka par karūgim vīnys saceišonys nav i nabyus. Taipoš par sevkurom lītom, kas nūteik latgalīšu storpā. Ka vēļ papietejam, to iz dažu kulturys lītu atsevišķi individi ir pīsacejuši sevi kai monopolistus, treis reizis syzdami kryutīs i bļaudami, ka tei ir eistuo latgalīšu dzela.
Te pasaruoda ļaužu emocejis, personiskuos ambicejis, gūdkuore, egoismys, atsauce sevkuram iz sovu varūņdorbiu (ari iz vysu aizmierstamūs), paaudžu konflikti… i t.t. I tod eisti navar saprast, deļkam mes te siedim kuozuos? Šmukuokuos mārgys sēd na sūpluok, bet preteimā, pi tuoļuokūs goldu. Tok ceri, ka pīīsi piečuok, partū ka pyrma gribīs izdzert i puorbļaut muzykantu pi sintezatora, kurs dzīd na eipaši šmuki. A deļkam jam šmuki dzīduot par taidu naudu?
Ka esi taisejs tuseņus, bejs stuomačūs, da kuozu pats voi kūpā ar draugim organziejs kaidus nibejs pasuokumus, tod, nā – tī nimoz nav skaitejušīs par jāga jemamim, partū ka vīneigi vaļsts institucejis zynuos lobokus ceļus, kai izatierēt sovu naudu. Partū ka kū gon tī latgalīši zyna par naudu. I kur nu vēļ par vaļsts naudu. Kai jau zinim – kur pasaruoda nauda, tī beidzās draudzeiba. A kuozys var sareikuot kai šmuku šovu, kab obejūs pušu dzymdynuotuojim byutu prīca. Ā, nu i, prūtams, radinīkim. I tys ir normali. Deļtam ka nauda tok ir juoizlītoj!
“ Atā, kāzas ir galā,
saskaitām visas saņemtās pļaukas.
Atā, kāzas ir galā,
beigušies svētki, beigusies nauda (..) ”
Grupa “Hospitāļu iela”
dzīsme “Atkāzas”
Gosti nūbrauks paceli. Apveiss pučis, juos drusku suoc smirdēt piec nabašnīku indis, ka juos mudri uorā naizmat. A kai piec lauleibu dzeivuot tuoļuok? Tai i dzeivuosim – sakūstim zūbim, partū ka vīnai nu kuozu īsaisteitajom pusem koč kas var maineitīs. Tok ūtrajai na vysai. Deļtam ka suoc struoduot “lauleibu leigums”, kuru var naīvāruot.
Latgaliskumā niu ir sasnīgti grīsti. Deļkam? Deļtam, ka vaira nivīnam nikas natiks dūds voi atļauts. Stereotipi dzeivuos. Jimūs ītylpst – folklora, šlagermuzyka, kulinarais montuojums… Latgaliskais paliks viņ mutvuordūs, partū ka saisteibys ar latgalīšu literaturu i latgalīšu rokstu volūdu pat latgalīšim pošim ir – nikaidys. Partū ka deļkam pīsapyulēt – es tok pats zynu taidus vuordus kai paļdjisj i zjamjeitja, i muoku tūs pareizi pīraksteit, kai es skaitu par pareizu, partū ka muna babeņa tai runuoja.
Ir īdūti grīsti. Īmu nu pedagogu samis, asu gastejs školuos. Situaceja bārnu latgalīšu volūdys lītuojumā nav nikaida speidūšuo. Jei ir nikaida. Voi pa lelai daļai minusā. Vacuoki naapgryutynoj sovus bārnus, partū ka mysu dīnuos školys pylda ari vacuoku audzynuošonys funkcejis, i voi ta jim tys byutu juodora?
“Nūvodvuiceibuos” ar bārnim juorunoj i juosuoc vyss apskaidruot nu nullis. Vei, itys nav īprīcynojūšs fakts. I voi ta vaļstei tys byutu juodora, ka jei nav sadzierdejuse, izpiļdejuse vysys īprīkšejuos “Vyspasauļa Latgalīšu saītu” rezolucejis i nūteikti itū ari jims par pylnu, kura jau ir nūsaukta par “emoceju rezoluceju”. Partū ka tī latgalīši jau ir viņ jiuteigys dvēseleitis. Šmuki, jestri dzīd i doncoj – kū ta jim dareit bez naudys!
Vyss myusu dīnuos ir bizness. Ka latgaliskū kai safari kulturu varēs puordūt, tod jū varēs puordūt, koč ari ruodūt ar pierstim i sokūt – Skaties, skaties, kā tie tur ampelējas!. I nav vīnys kuorteibys i vīnuošonuos – kurais tod paliks duraka lūmā. Bet “duraka lūmā” Latgola i latgalīši ir izdeveiga. Nimoz navajag atguodynuot, cik nacistiskā vaļstī mes dzeivojam… Koč ik pa šaļtim īsavērt komentaru karūs, kur vysi capās cepšonuos piec i izaruod, mes dzeivojam profesionalu volūdnīku i viesturnīku vaļstī, voi dzieržūt pošu latgalīšu frazis – Nu, klausīs, cik ta tu ilgi ar tim latgalīšim jimsīs? Ka koč kas napatiks, to iztulkuosim jiusu tautysdzīsmis (kū jau ari dorom) i vysu cytu literari pareizi. Ituo sakarā napamat dūma par Ingys Ābelis romanu “Klūgu mūks”. Ka itys romans nu vuoka da vuoka byutu saraksteits latgalīšu literarajā volūdā… dūmojams, jis napamaneits nūstuovātu biblioteku plauktūs, kavejūt laiku puteklim.
Deļtuo, muni kungi, tim, kas gaida peirāgus nu dabasu, nikuo taida nabyus. Piec godu desmit pasavērs, voi ir kaida vibraceja kas varātu maineitīs. Bet voi tys vēļ byus aktuali i kam. Cik motu byus juopuorškolda? Voi otkon 100 godus ar suopi sirdī byus juoskrīn aiztaiseituos durovuos i skali juoklaigoj, tai pīruodūt, ka latgalīši = latvīši? A, ka izaruoda, ka durovys aizslāgtys i juos viņ attaisa, izvādynoj telpys četrūs godūs reizi. Kod attaisa, tod paprosa pareizu laiku, voi tod, kod aizavajaga kaida vaininīka sevis pošu izstruoduotajūs nadorbūs?
Varbyut smīklam (tok latgalīšim pīder tragikomiskums) juosoka Martina Lutera Kinga slovanuo runa – I have a dream…
“ (..) Atā, kāzas ir galā,
Aiziet pēdējie viesi,
paliek tas, kas ir pienaglots,
paliek tas, kas ir piesiets.
Atā, kāzas ir galā,
aizveram druvis atvadoties. (..) “
Grupa “Hospitāļu iela”
dzīsme “Atkāzas”


text:
Šudiņ, 14. janvarī, sovu 85 godu jubileju svietej vīns nu īvāruojamuokim Latgolys kulturys pietnīkim – Dr. habil. phil. Pīters Zeile.
Pīters Zeile dzims 1928. godā Pelieču pogosta Mazurūs. Juo školys gaitys guojušs cauri Nīdru (Pelieču) pamatškolai, Aglyunys gimnazejai, Preiļu 1. vydusškolai. 1952. godā beidze Latvejis Vaļsts universiteta Filologejis fakultatis Žurnalistikys nūdaļu i 1955. godā aspiranturu filozofejā. P. Zeile ir struoduojs žuraālistikā, bejs redaktors, pasnīdziejs augstškoluos, piec Latvejis naatkareibys atjaunuošonys vadejs Latgolys Pietnīceibys instituta kulturys viesturis dorba grupu. Sovūs pietejumūs skuors i rysynuojs Eiropys kulturys, muokslys, estetikys i literaturys problemys. Lelu daļu sova myuža veļtejs Latgolys kulturys i viesturis pietnīceibai i pīrakstejs daudzus nūzeimeigus dorbus, pīmāram, „Latgale un tās ļaudis” (2011), „Latgales glezniecība” (2009), „Latgales kultūras vēsture : no akmens laikmeta līdz mūsdienām”(2006).
Nu 1960. goda ir Rakstnīku savīneibā, bet nu 1984. goda ir Muokslinīku savīneibā. Sajiems vairuokus gūda rokstus, B. Sprīļa premeju, par nūpalnim Latvejis vaļsts lobā daškierts 5. škirys Atzineibys krysts, daškierts ari Preiļu nūvoda Gūda pylsūņa nūsaukums.
LaKuGys rodūšais kolektivs jubilaram vielej stypru veseleibu i dzeivis sporu!
Kai sveicīni syutam Oņtis Leičujōņa draudzeigū šaržu*
Nōk veiry nu Latgolas kolnym, lejom, breideigu dryvu zalta,
Uz oplōtu šū ceļas ari tī, kas niu dus jau pagōtnis dzeilēs;
Un kotrys nas kīgeli byuvei, kura tūp nūvoda viesturei calta –
Nu Pelēčim mundrs īsarūn pats profesors Pīteris Zeile …
Vōrdu pa vōrdam sakrōdams laika rytuma breineigūs stōstus,
Zineibu veirs grōmotas lopōs salicis vysu pi vītas.
Bīzs foliants radīs, kur dūmu plašums rodūšūs glōstūs
Teksta ryndu tecējums vēstej, ka pētnīkam pasadūd lelas lītas.
Jauns kīgeļs itys ir munas tāvtāvu solas myužeigi jaunajā pilī,
Mirdz sovā svaigumā – sleipeits, pōrdūmōts, lūlōts un rūsts;
Tī liktini atviz, tī – cylvāku dzeivis, dūmas un azary zili,
Tautas gūds un slave, namīrs, spaidi un pīradzāts pūsts …
… Ir nūlicis sovu dōvonu profesosrs jam cīneigu veiru ailī,
Un rūkas nu dorba jau varātu sōkt ari atpyutynōt! –
Bet nā – Latgola turpynoj augt, Latgola dzeiva ir sovā dailī,
Un namīra goram jau cyts kas ir krītni labi vin padūmōts …
Aust reiti pōr myusu skaneigim mežim un brīstūšom dryvom,
Stōv nūmūdā drūšs jōs slovonōs syuteibas vairūga sorgs:
Lai myusim ir montōjumā ar naudu nasverams gyvums,
Pi dorba vīnmār vēļ profesors Zeile, pagōtnis veiteitōjs borgs!
*Saglobuota autora raksteiba
Foto: http://www.latgaleslaiks.lv/lv/2008/2/1/36434
Ziņu sagataveja: V. Vilcāne


text:
Tradicionaluos dzīduošonys grupa “Saucējas” ar prīcu viestej, ka izdavuse jaunu tradicionaluos muzykys albumu “Trīci, munu ustabeni”, kurymā īraksteitys 29 Ludzys i Kuorsovys dzīsmis.
Latvejis Kulturys akademejis tradicionaluos dzīduošonys grupa “Saucējas” izaveiduojuse 2003. godā Reigā. Grupys dalineicys apvīnoj kūpeigs mierkis – vuiceitīs i popularizēt latvīšu tradicionaluos dzīduošonys stilus i tehnikys, eipašu viereibu veļtejūt tuom lokalajom tradicejom, kuruom rakstureiga daudzbolseiba. “Saucēju” repertuarā ir puorstuovāti vysaidi latvīšu tradicionaluos polifonejis veidi, kas dokumentāti puorsvorā treis Latvejis nūvodūs – Kūrzemē (R), Sielejā (DA) i Latgolā (A) i dūd prīškstotu i par arhaiskuos burdondaudzbolseibys veidim, i vysaidom vielīnuos izceļsmis daudzbolseibys formom. Cyta prioritate grupys repertuara izalaseišonā rūnās nu vareibom izmontuot arhivūs uzkruotūs tradicionalūs dzīduojumu skaņu īrokstus voi tīšus kontaktus ar dzīduotuojim – tradicejis nesiejim lauka pietejumu laikā. Sovys darbeibys laikā “Saucējas” sagatavejušys vairuokys koncertprogramys, kas veļteitys atseviškom Latvejis vokaluos muzykys tradicejom. Grupa da šam izdavuse treis muzykys albumus (“Saucējas” 2007, “Dziediet, meitas, vokorā. Sēlpils un Vārnavas folklora” 2012 (sajiems Latvejis muzykys īrokstu goda bolvu kai 2012. goda lobuokais tautys muzykys albums), “Saucējas. Enconcert á Paris” 2014), kurim nu dasavīnuojs ari catūrtais – “Trīci, munu ustabeni”.
Jaunajā albumā īkļautuo repertuara pamatā ir Latvejis PSR Zynuotņu akademejis folkloristu XII zynuotniskajā ekspedicejā, kurei nūtyka 1958. godā Ludzys i Kuorsovys rajonūs, savuoktī materiali. 2014. godā ari pošys “Saucējas” reikuoja lauka pietejumu, kurymā apmeklēja vītys Ludzys i Kuorsovys apleicīnē, kurymuos nūtyka folklorys vuokšona 1958. godā, kab dabuotu papyldu zinis par tūreizejim folklorys teiciejim, fiksātuo folklorys materiala tradicionalajim kontekstim, ekspedicejis nūtikšonys apstuoklim i tml., kai ari īsapazeitu ar tradicionaluos muzykys tuos šaļts situaceju Ludzā i Kuorsovā. Nu dorbs ir nūsasliedzs i rezultats atrūnams albumā “Trīci, munu ustabeni”, kurymā kruošņa vokaluo daudzbolseiba mejās ar melodiski daudzveideigim i niansātim solo dzīduojumim, kū papyldynoj ari daži instrumentaluos muzykys paraugi.
1958. goda ekspediceja dzīduotuojis īdvasmuojuse vaicuot i pieteit ari tuo laika kartenis i izveiduot albumam eipašu fotoseseju, kurymā “Saucējas” īmyužynuotys speciali dalaseituos 50.–60. godu suknēs.
Albumu izdevs Kulturys menedžmenta centrys “Lauska”, tuo izdūšonu atbaļstejs Vaļsts kulturkapitala fonds. Septembrī grupa īcerējuse reikuot albuma attaiseišonys koncertus i Reigā, i Latgolā.
Foto: Aivis Šmulders i Jeremy Smedes


text:
Pīduovojam nūsaklauseit producentu grupys SIA “Lietišķā Latgale” taiseitū raidejumu “Pi myusim Latgolā!”.
Catūrtdīnis raidejumā teik gasteits Ludzys Nūvodpietnīceibys muzejā, kas ir vīns nu vacuokajim Latgolys muzejim.
Pīktdīnis raidejumā teik atkluota vīna nu Latvejis dobys naaiztyktu vītu ar aizeimūšu civilizaceju – Sīksola.
Raidejumu “Pi myusim Latgolā” klausīs:
Diveju krostu radejā – catūrtdiņ 16.30, pīktdiņ 18.30 (atkuortuojums)
Latgolys radejā – pīktdiņ 11.05, pīktdiņ 16.30 (atkuortuojums), svātdiņ 11.00, pyrmūdiņ 14.30 (atkuortuojums)
Radejā “Ef-Ei” – pīktdiņ 15.30, sastdiņ 14.30 (atkuortuojums)
Radejā Marija Latveja – pīktdiņ 12.10, sastdiņ 9.00
Vysus raidejumus sevkurā laikā var nūsaklauseit ari LaKuGā.


text:
Nu 14. da 30. juļa vairuokuos Latgolys bazneicuos nūtiks kruošni vargaņu muzykys svātki – festivals Latgolys vargaņu dīnys 2017, informej tuo organizatoris Larisa Carjkova i Guna Kise. Jau ostoitū godu tys vosorā prīcynoj daudzus vargaņu muzykys cīneituojus. Itūgod festivala ītvorūs byus vareiba baudeit septeņus augstvierteigus koncertus.
Itūgod festivalā pīsadaleis vairuoki izcili muokslinīki: Jurs Vizbulis, Baiba Renerte, Diāna Jaunzeme-Portnaja, Baiba Tilhēna, Ruta Birzule, Larisa Carjkova, Renāte Stivriņa, Guna Kise, Lolita Svilāne (Oša), Santa Stivriņa, Jacinta Stivriņa, Simona Radoviča, Jacinta Ciganoviča. Latgolys vargaņu dīnu 2017 eipašī gosti byus temperamenteiguo varganiste Aija Ziņgīte i Leluos Muzykys bolvys laureats, sytaminstrumentalists Edgars Saksons.
Festivala mierkis ir popularizēt vargaņu spēlis kulturu i latvīšu vargaņu muokslu, atbaļsteit vargaņu uzturiešonu i apkūpi, kai ari vēļreiz aplīcynuot tū, ka Latgola i Latveja var lepuotīs ar spūdru varganistu saimi. Latgolys vargaņu dīnys ir lobdareibys projekts, i īīšona vysūs tūs koncertūs ir par zīduojumim, kurī tiks nūvierzeiti Kuorsovys vargaņu restauracejai.
Pasasokūt video projekcejai, koncertūs varganistu spēli varēs vērtīs tyvplanā. Taipat, turpynojūt tradiceju, piec koncertu vysim interesentim byus vareiba vērtīs instrumentu demonstriejumus, aizdūt vaicuojumus varganistim i paraudzēt sovus spākus, īsajiutūt varganista lūmā.
Latgolys vargaņu dīnu 2017 nūtikšona:
14. juļs 20.00 – Atkluošonys koncerts – Monstra Te Esse Matrem – Aglyunys bazilikys Boltajā zalā, 19.00 – Svātais Mišs. Pīsadola: Baiba Betlere (varganis), Schola Cantorum Vox Iubilantis – vad. Laine Tabora.
15. juļs 18.00 – Vosorys pastoralis – Bolvu evaņgeliski luteriskajā bazneicā. Pīsadola: Diāna Jaunzeme – Portnaja (varganis) i Lolita Svilāne (Oša) (flauta).
16. juļs 18.00 – Sapynu tuolumā – Krystpiļs Vyssvātuos Treisvīneibys Rūmys katuoļu bazneicā. Pīsadola: Ruta Birzule, Simona Radoviča (varganis), Jurs Vizbulis (tenors).
21. juļs 17.00 – Eiropys elpa – Daugovpiļs Jaunovys Marijis Bezvaineiguos ījimšonys Rūmys katuoļu bazneicā. Pīsadola: Renāte Stivriņa (varganis), Jacinta i Santa Stivrinis (vejūle), Daiga Maskaļūne (flauta).
23. juļs 17.00 – Tūpūšū varganistu koncerts – Leivuona Svātuo Erceņgeļa Mikeļa Rūmys katuoļu bazneicā. Pīsadola: Latgolys muzykys školu i muzykys vydsškolu audziekni.
28. juļs 18.00 – Eipašūs gostu koncerts – Malnovys Rūžukrūņa Dīvmuotis Rūmys katuoļu bazneicā (Kuorsovā). Pīsadola: Aija Ziņgīte (varganis), Edgars Saksons (sytaminstrumenti).
30. juļs 17.00 – Nūslāguma koncerts – Rēzeknis Vyssvātuokuos Jezus Sirds Rūmys katuoļu katedralē. Pīsadola: Larisa Carjkova, Jacinta Ciganoviča, Guna Kise (varganis), Baiba Renerte (mecosoprans), Dainis Skutelis (tenors), Baiba Tilhena (saksofons).


text:
Itūreiz raidejuma “Pi myusim Latgolā” veiduotuoji pīduovoj sarunu ar Irēnu Saprovsku. Jei izveiduojuse nūdybynuojumu “MĀRAS LOKS” i pietej myusu seņču tradicejis, kai ari nūruoda, ka Leigū svātkus kai vosorys saulgrīžus svietejam naeistajā datumā. Ar Irēnu Saprovsku Lelajā Latgaļu tiergā Ludzā sasatyka Tenis Bikovskis.
Iz vaicuojumu, kas ir Irēna Saprovska, jei atsoka ar nazkod sajimtu frāzi: “Kāpēc tur, kur tu ierodies, saceļas devītais vilnis? Tāpēc, ka nelietība pret mani atduras kā izkapts pret akmeni.” Jei sevi sauc par patīseibys maklātuoju.
Saprovskys kuņdzis saknis atsarūn tepat Latgolā. Juos tāvs ir nu Pasīnis, sovpus muote nu Škaunis. Juos vacuoki vīns ūtrā īsavēre, kod sasatyka Reigā. Sovpus Irēna Saprovska dzymuse Jiurmolā.
Irēnai cīš interesej seņču tradicejis i latviskuo dzeivisziņa. Tuos pamatā jei saradz taišni latgaliskuos kulturys i etniskuos vierteibys.


text:
Taišni Pīterdīnā, 29. junī, 16.00 Reigys Tehniskuos universitatis Arhitekturys fakultatē Reigā tiks atkluota pasauļslovonuo latvīšu muokslinīka, keramika Pītera Martinsona tušys zeimiejumu izstuode nu Daugovpiļs Marka Rotko muokslys centra kolekcejis, informej muokslys centra puorstuovi.
Atzeimojūt Pīterdīnu, Daugovpiļs Marka Rotko muokslys centrys sadarbeibā ar Reigys Tehniskū universitati pīduovoj muokslys nūtikšonu interesentim apsavērt latvīšu vacmeistara, daugavpilīša Pītera Martinsona tušys zeimiejumu dorbu izstuodi. Tušys zeimiejumim Pīters Martinsons aktivuok dasavērse 20. gs. 70. godūs, i kluotyn keramikai tī kolpuoja par muokslinīka naatjemamu rodūšuos kasdīnys sastuovdaļu.
Izstuodē byus apsaverami divdesmit treis vysaiduoka izmāra tušys zeimiejumi ar akvareļu kruosaineibu nu Daugovpiļs Marka Rotko muokslys centra kolekcejis, kas radeiti vaira kai divdesmit godu garumā i itūšaļt veidoj nūzeimeigu muokslinīka atstuotuo montuojuma sastuovdaļu.
Izstuodis organizatori pastreipoj ari izstuodei atvālātuos vītys nūzeimi Pītera Martinsona dzeivē, partū ka “Ķīpsalas keramikas” rodūšuos darbneicys beja pyrmuo i ilgus godus uzticeiguo muokslinīka rodūšūs īceru realizacejis vīta, ideju i pīredzis apmainis centrys.
Izstuode apmeklātuojim daīmama nu 29. juņa da 30. juļa Reigys Tehniskuos universitatis Arhitekturys fakultatē, Reigā, Kīpsolys īlā 6.


text:
Škeļtiņu pogosts
Škeļtiņu pogosts irā Aglyunys nūvoda teritoriskais padalīņs Latgolā. Pogostā dora Škeļtiņu pamatškola, feļčeru punkts, pogosta buoreņtīsa, biblioteka i tautys noms. Pogosta ļauds pīdar katuoļu, pravoslavu i staroveru parapejom.[2]
Viesture[pataiseit | labot pirmkodu]
Viesturiskai lelums Škeļtiņu pogosta zemu bejs Daugpiļs apleiciņa Izvolta pogostā. 1945 godā Izvolta pogostā īstateja Škeļtiņu solys padūmi. 1950 godā Škeļtiņu solai daškiera Peipeņu solu, a 1945 godā i Staškeviču solu. 1960 godā Škeļtiņu solys kolkoza "Vīneiba" teritoreju daškiera Veiguļu solai, a kolkoza "Ceiņa" teritoreju Izvolta solai 1961 godā.[3] 1968 godā daškir i Gruoveru solys Mičuryna kolkoza teritoreju. 1990 godā solu reorganizej kai pogostu.[4] 2009 godā kai administrativu teritoreju pogostu daškir Aglyunys nūvodam.
Rūbeži[pataiseit | labot pirmkodu]
Škeļtiņu pogosts tur rūbežu ar:
- Aglyunys nūvoda Aglyunys i Gruoveru pogostu;
- Kruoslovys nūvoda Izvolta pogostu;
- Daugpiļs nūvoda Ombumuižys pogostu.
Nūruodis[pataiseit | labot pirmkodu]
- ↑ Latvejis dzeivuotuoju skaits pošvoldūs 01.07.2010.
- ↑ Škeļtiņu pogosts, Kruoslovys rajona teiklavīta
- ↑ Okupātuos Latvejis administrativi teritoriskais dalejums. Latvejis Vaļsteibys arhivu generaldireceja. Reiga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9
- ↑ Latvijas pagasti. Enciklopēdija. A/S Preses nams, Rīga, 2001-2002 ISBN 9984-00-412-0


text:
Izškireibā nu cytu minoreigi-dūmeigūs Aņša autordzīšmu, itei ir mažorā i ļusteiga, zinomā mārā daža jūku dzīsme.
.
Atguodynojam, ka atzineigi nūvārtāti Aņša Atola Bierzeņa īprīškejī dorbi – dzīsme “Cārmyukša” pretendej Latgalīšu kulturys Goda bolvai “Boņuks 2011” nominacejā “Lobuokuo dzīsme 2011”, nu dzīsmis “Babeņa” video klips – nominacejā “Lobuokais video 2011”.
.
Dzīsmi sovai iņteresei var dabuot ITE
Dzīsmis vuordi:
Šopereits
1. Šopereit, nūstuoj, pajem mani leidza, Naīt vaira autobuss pa itam maršrutam,
Viļcīņa reļsi rozlaseiti lomā, Kuojis vaira nanas, a sumka tai kai blučs.
Dadz.:
Grīžu ruli vīglom rūkom, Žvyra put i kreit iz kūkim,
Aizsleid meži garum lūgim Vacim, šmukim cela lūkim.
2. Šopereit nūstuoj, paveļc mani leidza, Nazkas irā nūtics munam žiguļam:
Brauču, brauču, nūsluopa, nagribēja laistīs, Niu tik tu i stričs var mani izpesteit.
3. Šopereit, nūstuoj, paruod sovys pravys, Tekniskū pasi i īpyut trubceņā,
Ite ža na dzeraune, deļkuo tu brauc bez gaismu? Ai, nu labi, itūreiz vēļ tevi palaisšu.
Cytu dzīšmu vuordus verīs: http://ansis.lv/songs.lv.php
Karteņa: publicitatis materiali


text:
Nacionaluo elektroniskūs plošsazinis leidzekļu padūme (NEPLP) izsludynuojuse div konkursus par raidejumu veiduošonu 2017. godā Latgolys regionalajūs i vītejūs elektroniskajūs plošsazinis leidzekļūs, kas raida radejis i TV programys.
Konkursu prīškmats ir kulturys i sabīdriski politisku radejis i TV raidejumu (latviski/latgaliski) veiduošona Latgolys regionā sabīdreibys salīdiešonys, nacionaluos identitatis i vaļsts volūdys pozicejis nūstyprynuošonys pasuokumu ītvorūs.
Konkursa kūpejais finansiejums ir 71 142 eiro (kotrā konkursā – 35 571 eiro). Sabīdryskais pasyutejums dūmuots regionalajim i vītejim elektroniskajim plošsazinis leidzeklim i producentu grupom Latgolys regionā.
Saskaņā ar konkursa nūlykumu, pretendentim dokumenti NEPLP juoīsnādz da 28. decembra.
Konkursā aicynuoti pīsadaleit regionalī i vītejī elektroniskī plošsazinis leidzekli (radejis i televizejis), kas atsarūn (juridiskais adress) Latgolys planavuošonys regionā, kai ari Latgolys kulturviesturiskajā teritorejā, i producenti voi producentu grupys, kas nūslāgušys nūrunu par raidlaiku regionalajajuos i vītejuos radejuos, kas atsarūn Latgolys planavuošonys regionā, kai ari Latgolys kulturviesturiskajā teritorejā.
Ar konkursu nūlykumim var īsapazeit NEPLP sātyslopā.


text:
Gatavejūtīs pošvaļdeibu vieliešonom, raidejums “Pi myusim Latgolā” rauga dazynuot, kaidys politiskuos vāsmis volda Austrumu pīrūbeža pošvaļdeibuos. Kab sajimtu plotuoku īskotu, Laura Sondore-Strode tykuos ar gazetys “Ludzas Zeme” redaktori Laimu Linužu, sovpus Tenis Bikovskis izguoja īluos, kab uzrunuotu vītejūs dzeivuotuojus.
Gazetys “Ludzas Zeme” redaktore Laima Linuža doluos savā redzīnī par politiskū situaceju Kuorsovys, Cyblys, Ludzys i Zylupis pošvaļdeibuos. Linužu puorstuov satrauc dzeivuotuoju nauzticeiba nonu apsaimnīkuotuojim. Taipoš gazetys redaktore kritiski viertej taidu lelu projektu eistynuošonu kai Kuorsovys stadions, Ludzys sinagoga i peldbaseins, nūruodūt, ka pošvaļdeibai byutu juopuorviertej prioritatis. Sovpus vītejī dzeivuotuoji pošvaļdeibys dorbu viertej atzineigi.


text:
vakar beidzūt sasajiemu i pasaroku pa teiklu. problema beja nūbrīduse pamateiga – drozofilys kiezej iz svaigi kruosuotūs sīnu, a vakar vīna īliduoja dagunā. jemūt vārā, ka maņ ir īsnys i vyss rībās, ar tū pošu juos izapeļnēja naidu iz myužu. pat najemūt vārā Aļfonu, kam piec drozofilu smierts sasamazynuos bareibys kruojumi.
lobuokī padūmi ceiņa pret flinstonim, kū atrodu teiklā, beja naļaut jom sasavairuot, naturūt ustobā pyvušys augļus ci duorzeņus i iudini. a gadīnī, ka juos jau sasavairuojušys, pi padūmu dominēja syukšona ar putekļu syucieju.
vysā bez augļu i bez iudiņa navaru iztikt, partū ka naba jau kasreizis sīsi cīši atkrytumu maisu i naba jau puču vāzē natureisi.
atlīk putekļu syuciejs. niu stuov kuknis vydā. kai īeimu, tai ratynoju lidojūšūs parazitu ryndys.
pagaidom izaver cereigi. šur tur pa kaidai vēļ ir, tok tys laika vaicuojums. Aļfons gon nalein i uorā. sēd sovā izlītnis caurumā. dabuošu jam vairuot drozofilys muoksleigai kaidā burkā. 😀


text:
Pīduovojam nūsaklauseit producentu grupys SIA “Lietišķā Latgale” taiseitū raidejumu “Pi myusim Latgolā!”.
Catūrtdiņ raidejums atdora gruomotu kruotuvis durovys, nūbraucūt iz Rēzeknis nūvoda Feimaņu pogostu, kur vītejā bibliotekā jau 35 godus saimnīkoj Erna Ulase.
Pīktdiņ raidejums stuosta par zyrgkūpeibu i reitterapeju Bolvu nūvoda Tiļžā.
Raidejumu “Pi myusim Latgolā” klausīs:
Diveju krostu radejā – catūrtdiņ 16.30, pīktdiņ 18.30 (atkuortuojums)
Latgolys radejā – pīktdiņ 11.05, pīktdiņ 16.30 (atkuortuojums), svātdiņ 11.00, pyrmūdiņ 14.30 (atkuortuojums)
Radejā “Ef-Ei” – pīktdiņ 15.30, sastdiņ 14.30 (atkuortuojums)
Radejā Marija Latveja – pīktdiņ 12.10, sastdiņ 9.00
Vysus raidejumus sevkurā laikā var nūsaklauseit ari LaKuGā.


text:
Adventa i Zīmyssvātku laikā vairuokuos vītuos Latgolā nūtiks lobdareibys koncerti ar mierki atbaļsteit deveņgadeigū Agnesi Vitani i juos saimi. Koncertūs uzastuos J. Ivanova Rēzeknis muzykys vydsškolu absolviejuši jaunīši, kurī jau sešus godus Zīmyssvātkūs saīt kūpā i roda nalelu breinumu – aizkustynūšu koncertprogramu. Jūs sirdslīta – muzyka – padora gaišuoku apleicamūs cylvāku dzeivi.
“Kotram sovu sauvi laimis” – ar itū devizi Zīmyssvātku muzykaluo apvīneiba ari itūgod puļcejās kūpā, kab svātkūs vairuotu prīcu i ticeibu gaišajam, itūreiz eipaši deveņgadeigajai Agnesei Vitanei i četrgadeigajai Anastasijai Burovai nu Rēzeknis.
Agnese ir cīši dzeivisprīceiga, smaideiga i pozitiva. Dīvamžāļ Agnesei ir izstuodeita pamatdiagnoze Angelmana sindroms. Tei ir cīši rata genetiska saslimšona, kam rakstureiga gareiguo atpaliceiba, nav volūdys, traucāta seikuo motorika i leidzsvors, slykts mīgs i simptomatiskuo epilepseja. Kūpā mes varam paleidzēt Agnesei koč nadaudz atvīgluot ituos slimeibys radeituos sakys, kab meitine palyktu piec īspiejis patstuoveiguoka, cik nu tys īspiejams, i turpynuotu meiļuot dzeivi tikpat cīši i patīsi kai da šam.
Anastasijis diagnoze ir Antenatāls CNS būjuojums. Sasnādzūt 2,5 godu vacumu, meitine suoce spert pyrmūs sūļus. Kusteibys beja nastabilys i saspryngtys. Itūšaļt Anastasija vys vēļ narunoj, namuok izpiļdeit vīnkuoršus lyugumus, naspiej ilgi koncentrēt viereibu, ir problemys ar komunikaceju. Vysu itū laiku meitine ir veikuse rehabilitacejis, nu bārna atteisteiba vierzejuos iz prīšku cīši lānā tempā. Beidzūt uorsti Sanktpīterburgys neirologejis centrā ir davuši cereibys, ka Anastasija varātu izaveseļuot, nu, lai tys nūtyktu, proceduru kursam vajadzeigi leli finansiali leidzekli.
Koncerti itūgod nūtiks: 11. decembrī 15.00 Lūznovys muižā, 23. decembrī 18.00 Rēzeknis teatra nomā “Joriks” i 22.00 Preiļu tierdznīceibys centrā “Ūga”, kai ari 26. decembrī 18.00 Ludzys tautys nomā.
Karteņa: Anita Austvika (momenti.lv)


text:
skaitu daudz vysaidu latgalīšu puosoku. loboju klaidys i dūmoju, kas lobuok izavērs gruomotā. poša vairs nikuo nasaprūtu. tai ka jius nasabreinojit, ka runoju citatim voi kurs nu jiusu deļ mane izaruod jau nazkur radzāts – na sapynā, a puosokā. ka labi īsaver, pasauļs pylns ar pyukulim (pyučim, zmejim), rogonom, buorineitem i brašim tāvadālim.
dzeivē vyss tok až ni kai puosokā. laiks ari to izastīp, to sasaraun. 3 nakts naguli, 4. nūmiersti, apsalej dušā ar dzeivū i nadzeivū iudini i dzeivoj tuoļuok. 🙂
latgalīšu puosokys ir seviški asiņainys – laikam kam ni bārnim dūmuotys i nav līki literarizeitys. vacī bīdynuošonys stuosti ar vysu asni i nateireibu. ka cylvāks ruopoj, to nūtryn kuojis da bedna kaula i ašņa. ka dur kaidu nūst, to asnis ar straumi. ka zyrgs naklausa, nūkaun. muosa napateik, nūdur. ka puosokai tuos muosys vēļ aizavajaga deļ sižeta i laimeigu beigu, atdzeivynoj – elementari. eisi sokūt, iz ituo fona terminators nūbuolēja kai rudiņa zuole.
ite divejis puosokys par tai sauktim cylvākim ar īpašom vajadzeibom. pošai maņ lels breinums, ka taidys ir. izaruod ir. i obejis beidzās laimeigi – var leidza just, tok juodzeivoj tuoļuok. i nu cylvāka poša atkareigs, kaida dzeive jam byus
Putyns par paleigu
Vīnam kieneņam beja dāls, i tys dāls beja krūplis. Tāvs nazynuoja, kai nu dāla tikt vaļā, i sadūmuoja jū izprecēt. Tok dāls par tū nikuo nazynuoja. Jis, byudams krūplis, nimoz nadūmuoja par taidom lītom, a kotru dīnu guoja iz bazneicu lyugt Dīvu i taipat sātā tikai Dīvu lyudze. Tāvs gon zynuoja, kaids ir juo dāls, tok kai sadūmuoja, tai i padareja.
Vīnā dīnā saguoja daudz meitu, nu kurom dālam vajadzēju izmeklēt sev sīvu. Juos vysas, sādādamys ustobā, runuoja.
– Es atguoju juo naudys dieļ, — soka vīna nu meitom.
– A ka jis mani izmeklēs, es tiuleņ pajimšu juo montu i aptruciešu tū krūpli, — saceja ūtra.
Tai kotra meita ar smīklim runuoja par kieneņa dālu. Blakus ustobai beja ari kieneņa dāla ustoba i jis, vysu tū dzierdādams, suoce rauduot i nazynuoja, kū jam dareit. Jam beja dusmis iz tāva i iz seve, tūmār jis nūdūmuoja izbēgt caur lūgu i koč kur aizbēgt nu taida kauna. Kai sadūmuoja, tai i padareja.
Kod jis beja duorzā i nazynuoja, kur īt, īraudzeja iz sova placa mozu putineņu, kurs jam pasaceja:
– Ej pa lelū ceļu, tī sev laimis dabuosi i nu valna aizbiegsi!
Dāls paklauseja i aizguoja meklēt laimis. Tai guoja jis dīnu, guoja nakti, beidzūt daguoja pi ustabenis i dūmoj, voi īt īškā voi nā. Ēst gribējēs, vajadzēja i atsapyust. Te pīskrēja tys pats putineņš i saceja:
– Ej i puorguli nakti, te dzeivoj lobi ļaudis!
Jis otkon paklauseja putineņam i īguoja ustobā. Tī dzeivuoja veceits ar sovu meitu. Meita beja cīši smuka. Kieneņa dāls, tū radzūt, nimoz nadūmuoja, ka jei īs dzeivuot pi taida krūpļa, i, puorguliejs nakti, jis otkon sasataiseja īt. Tok kas par breinumu beja, kod itei meita suoce lyugt, lai jis vēļ palīk padzeivuot ar jim. Dūmuoja sevī krūplis, voi palikt voi nā, i otkon caur lūgu atskrēja tys mozais putineņš i saceja:
– Palīc!
Jis vēļ palyka. Meita beja cīši jautra, krūpļam ari beja labi iz sirds i jis pavaicuoja tāvam:
– Deļkuo jiusu bārns tik prīceigs? Es sovā myužā nikod nabeju tik jautrs i nivīna cylvāka naradzieju tik prīceiga kai jiusu meita!
– Deļtuo, — atbiļdēja tāvs, — ka boguotam cylvākam nauda i monts nadūd mīra i jam baist, kab kas jū naatjimtu; a kas biedeigs, tys var prīceigs byut – jam nava nikaidys bailis i juo prīcys nivīns navar atjimt kai tik vīneigais Dīvs!
Krūplis suoce tai rauduot, ka tāvam palyka juo žāl i jis saceja:
– Ka tu, dāls, gribi dzeivuot tai, kai mes dzeivojam, jem munu meitu sev par sīvu i dzeivuosim te leidz pošai nuovei!
Kieneņa dāls nūkryta ceļūs i, bučuodams rūkys vacam tāvam, atbiļdēja:
– Nui, es grybu palikt te, partū ka radzu, ka te ir muns eistais tāvs, kurs gryb tikai lobu sovam dālam!
Tai kieneņa dāls palyka dzeivuot leidz tam laikam, cikom sataiseja kuozys. Kod jis ar meitu aizbrauce iz bazneicu lauluotūs, kieneņš dabuoja zynuot tū, sasadusmuoja i aizsyuteja sovus sulaiņus aizdadzynuot ustobu, kur dzeivuoja juo dāls. Kod dāls ar sovim brauce iz sātu, atskrēja otkon mozs putineņš i saceja jam:
– Tova ustoba aizdadzynuota, braucit tagad pa itū ceļu, tī byus lela piļs! Ejte tī i dzeivuojit laimeigi, partū ka Dīvs jums tū izdareja!
Tāvs ar meitu vēļ nagribēja ticēt, tok kieneņa dāls saceja:
– Nui, tys iz cytys zemis putineņš, brauksim tī, kur jis mums saceja!
I jis aizbrauce. Cik tī vajadzēja braukt, beidzūt dabrauce pi lelys smukys piļs i palyka tī dzeivuot laimeigi i sadareigi.
Gudruo meita
Vīnam zemnīkam beja jauna i cīši smuka meita. Jai jau beja ostoņpadsmit godu. Jei nu sovys dzimšonys navarēja staiguot i sēdēja iz vītas, tok beja cīši gudra, gudruokys nabeja iz ituo pasauļa. Iz jū braukuoja ļauds piec vysaidys gudreibys.
Vīnu reizi vīns kungs atsyuteja itai meitai divpadsmit vuoreitu ūlu i pīsaceja, kab leidz reitam jei izsādātu cuoļus. Ka jei ituo napadareis, tūlaik jai byus iz reizis nuove.
Itei meita pajem ituos ūlys, pasaver, ka juos vuoreitys, i runoj sovam vacajam tāvam:
– Tieteit, pajem treis garči zierņu i izvuorej!
– Labi! – pasaceja tāvs, izvuoreja treis garči zierņu i atnese sovoi meitai.
Meita runoj tāvam:
– Tieteit, aizjiudz zyrgu i ved mani pi kunga.
Tāvs paklauseja meitys, aizjiudze zyrgu, sāduos ar sovu meitu i nūbrauce pi kunga. Atbrauc pi kunga i padūd jam treis garči vuoreitu zierņu. Kungs jam vaicoj:
– Kū vajag dareit ar itim ziernim?
– Itūs zierņus vajag īsēt, kab izaugtu vairuok i byutu, ar kū baruot cuoļus.
– Itī zierni vuoreoti, jī augt navar.
– Es tiuleņ atnesšu sovu meitu, kura sēd uorā rotūs, lai jei kū gryb, tū dora.
– Labi! – pasaceja kungs.
Atnese tāvs sovu sādātuoju meitu, i kungs jai vaicoj:
– Jius atneset maņ vuoreitus zierņus i grybit, kab es jūs īsātu i izaugtu vairuok. Jī vuoreiti i izaugt navar.
– Labi! – pasaceja meita, – zierni vuoreiti, izaugt navar, a ūlys ari vuoreitys, izsēdēt navar.
Kungs verās, ka itei meita cīši gudra, i pajēme jū sev par sīvu. Sataiseja lelys i boguotys kuozys. Tai dzeivoj kungs ar sovu sīvu. Juo draugi daudz reižu jam smējēs, ka jis dzeivoj ar taidu sīvu, kura navar staiguot. Kungs paklauseja sovu draugu i soka sovai sīvai:
– Es navaru ar tevi dzeivuot, es grybu ar tevi izaškiert. Jem nu mane, cik gribi, sudobra i zalta, a es ar tevi nadzeivuošu!
Sīva juo pasaceja:
– Es nagrybu nikuo, ni sudobra, ni zalta. Es pajimšu, kuo es grybu.
Kungs, kai jau boguots cylvāks, beja ar itū mīrā i deve sovu parokstu: kū sīva gryb, tū lai jem.
Naktī sīva pasaceja aizjiugt zyrgus i iznest guļūšū kungu iz rotim. Iznese kungu i lyka rotūs. Sīva nūvede jū iz sova tāva mozū ustabeņu.
Reitā, kod kungs pasamūda nu mīga, verās, ka jis ir mozā ustabeņā, i vaicoj:
– Kai es te patyku?
Sīva jam atbiļdēja:
– Es napajiemu ni zalta, ni sudobra, a pajiemu tū, kuo es gribieju. Es teve mīļuoju i teve pajiemu.
Tūlaik kungs verās, ka nu sīvys navar atsaškiert, lyka mīru i dzeivuoja ar jū vysu myužu.